142 Hansteen. 



dog de forfte Skridt fremad gjores med ftor Vaerfom- 

 hed, hvis vi ei efter en moifommelig Beftræbelfe fkulle 

 komme tilbage paa det forfté Punkt, hvorfra vi ere 

 udgaiigne; thi den Vei, fom forer til Maalet er fmal 

 og tildækket med Torner og folgelig vanfkelig at fin- 

 de. Jeg behover neppe at tilfoie, at de folgende Be- 

 mærkninger ere intet andet end Meninger fremfatte 

 mod Meninger, Vægter lagte i den modfatle Vægt- 

 fkaal J at bedomme hvilken af Skaalerne der beholder 

 det ftorfte Moment, eller gjor Udllag, tilkommer det 

 ftdrre Publikum. 



Nogle Praktici ytlre den. Formening, at i deres 

 Fag maa man alene holde Jig til Erfaringa Jaafom al 

 Theorie er utiljirækkelig og leder paa Ajveie^ Den- 

 ne Sælning er i Almindelighed falfk. Man maa vei 

 bemærke, at ikke alt del fortjener Navn af Theorie, 

 fora beæres med denne Benævnelfe, Den ægte Theo- 

 rie beftræber fig for at udgrunde alle de Omftændig-» 

 heder, fom have Indflydelfe paa Experiraentet og at 

 holde Afregning for lamme i det udledede Refultat. 

 Men hertil udfordres i mange Tilfælde en hoi Grad 

 al Skarpfindighed. Vore Experimenter ere Sporgs- 

 inaal, fom vi forelægge Naturen til Befvarelfe; den 

 fvarer ogfaa allid fandfærdig paa famme. Men vi 

 maae ei forglemme, at vore Sporgsmaal, formedelft 

 Indvirkningen af Aarlager, fom vi ei kunne udeluk- 

 ke, forraedelft vore Inftrumenters Ufuldkommenhed 

 o» f, v. fædvanlig indeholde Mere, ere mindre fimple, 

 end vi troe, og folgelig blive Naturens Svar paa fam- 

 me fleerfydige, ofle fande Orakelfprog, fom lynes at 

 kunne have flere Udtydninger, uagtet kuns een er 

 den rette. Selv den rene Mathematik giver ofte 

 (ved de hoiere Ligninger) et fleerdobbelt Svar paa 



