228 Tresphow 



meftof o. U v., hvortil man dog endnu ei har funden 

 tilftrækkelig Grund» Sætter man derimod, at de 

 omtalte Stoffers Smaadele formedellt en mulig Expan- 

 fion og Contfiiction ere ganfke boielige, faa ville de 

 fidrfte Vanfkeliglieder forfvinde, og i Sagen felv er 

 der, fom jeg paa et andet Sted har viift, ei heller no- 

 get ufandfynligt eller modligende. Men faa indfees 

 rigtig nok heller ikke, hvorfor man nægter alle ovri- 

 ge Legemers Atomer famme Befkaffenhed, og det faa 

 meget mindre, naar man betænker, at hverken den, 

 flygtige Tilftand, til hvilken de deraf fammenfatte Le- 

 gemer kun overgaae, eller den tunge og ftive, ihviU 

 ken de allerflygtigfte kunne blive fatte, har nogen an- 

 givelig Grændle» Begge Slags Forandringer ere faa- 

 vel ved kunftige Forfdg fom ved lagttagelfer af Na- 

 turens ordentlige Gang ophoiede over al Tvivl. Ikke 

 Dunftkredfen alene, men endog de hdiere himmelfke 

 JEgne indeholde mange flygtige Stoffer, der, fom de be- 

 kjendte Ildkugler lære, ofte forvandles til fafte Lege- 

 mer. Alle Galer undergaae i Planter, Dyr og Stene 

 famme Forvandling. Ved chemifke Knnfter, underti- 

 den ved blot Trykning, kunne de blive draabbare» 

 En fidrre eller mindre Tilbdielighed og Beqvemhed 

 til faadanne Forandringer maa rimeligvis ifær udmær- 

 ke det ene Slags Atomer fra det andet, men væfent- 

 lig forfkjellige kunne de i denne Henfeende neppe 

 være. Al Materies væfentlige Lighed er en Fornuf- 

 ten faa behagelig Idee, at ingen Naturforfker, om han 

 end ikke vover udtrykkelig at bifalde, dog ei heller 

 gjerne forkafter den. 



Det er klart, at intet af de her opgivne Spdrgs- 

 maale og Vanfkeligheder ved den fædvanlige Theo- 

 rie ora Varmeltoifen fyldeftgjdrende befvares og; op- 



