om VarmestoP. 237 



gandfke færdig, og forudfælter, at der af faadanne 

 Grundftoffer gives en ubeftemmelig Masngde, hvis ene- 

 iite Aarfag er Skaberens Villie, hvilken man vel af Erfa- 

 ring kan kjende, men a priori umulig udforfke, Paa 

 den anden Side bliver Sagen fra hiin Hoide dog og- 

 faa i visfe Henfeender lettere at begribe. For det 

 forlte: hvis der gives en befynderlig Varraeltof, faa 

 maae dens Smaadele, derfom man, forn de flefte og 

 nylig Herapath, holder dem for abfolut haarde eller 

 Itive, være begavede med en meget fiærk repulfiv 

 Kraft, da de ellers ikke kunde danne et faa iiint og 

 flygtigt Element; eller anfeer man dem for boielige, 

 faa at de, uagtet hn Enkelthed, kunne forandre Figur 

 og Stdrrelfe, faa maae de fremfor de flefte andre Stof- 

 fer være tilboielige til en ftærk Udvidelfe» Men 

 hvorfor altraae de da Forbindelfer med andre? hvor- 

 for gjennemtrænge de da alle andre Legemer 'uagtet 

 Disfes Modftand, hvorved de altid maae tvinges til 

 at indtage el mindre Rum, og deres naturlige Attraa 

 ikke frit kan yttre fig? Dette Sporgsmaal paanoder 

 fig vel enhver eftertænkfom Perfon, hvor ofte man 

 end afvifer det, og er efter det her Forudfatte ikke 

 vanfkeligt at befvare. Varmeftoffen og alle lettere 

 vende kun derhen tilbage, hvorfra de ere udgangne, 

 et nalurligt Forvantfkab mellem alle drager dem nod- 

 vendig til hverandre» Materiens Tæthed og Flyg- 

 tighed ere overhoved blot forfkjellige Tilltande i 

 den famme, ikke Kjendemærker paa flere Arter der- 

 af. Hvilken blandt disfe Tilftande maa have været 

 den allerforfte det lader fig ei afgjore. Man kan i 

 Geologien og Cofmogonien med lige Fdie gaae ud 

 fra en Punkt eller en liden Klump, hvori al Materie 

 forft var famlet og fra et ubeftemmelig ftorl Rum, 



