266 N. B. Mollers 



iftedelfor graa. Den optager Svovlkilspunkter og 

 desuden nogle fmaae Fellfpalh lignende Kryftaller 

 (formodentlig Chiaftolith, firefidige Prismer med en 

 fort Masfe indeni). Et Par Tommer hoiere op be- 

 mærker man enkelte Augitkryftaller, og endnu et Par 

 Tommer hoiere har man Bafalten med Hore glind- 

 lende Augitkryftaller» Overgangen, fom er foreftillet 

 ved b Fig. 1, er meget pludfelig, og Afftanden mel- 

 lem Sandftenen og Bafalten er neppe fex Tommer. 

 Dog linder man endnu enkelte Skikter af Sandft:e-. 

 lien midt i Bafalten, flere Fod holere end Konlakts- 

 punktet (fee Punktet c paa Tegningen.). Ligefom 

 den overfte Deel af Baanaafen dannes af Bafalt, faa- 

 ledes beftaaer ogfaa dens oftlige Affald fordetmefte 

 af denne Bergart, men paa de oftligfte Punkter af 

 Kuppen finder man at Bafaltmasfen optager en flor 

 Deel tæt Feltfpalh, fom giver den et ganfke andet 

 Udfeende. o Fig. 2 vifer et Par Gange af denne 

 Bergart i Bafalten. Gangmasfen er i Midten temmelig 

 granitagtig, Feltfpathen lysrod og Augitkryftallerne 

 i Bafalten konftitueres her af fmaae Hornblendekry- 

 ftaller, fom det fynes. I Kanterne af Gangene deri- 

 mod er der ligefaameget Bafalt fom Granit, og Berg- 

 artens Farve er grdnligfort med lysrode Pletter. 



Denne Forandring i Bafalten er viftnok en Ten- 

 dents til at gaae over i Granit eller Syenit^ og den 

 er et Forbud paa, hvad man ofte fa a tydeligt feer her 

 i Egnen, at Naturen udvikler Syenit af hajaltijke 

 Ber garter ^ eller, om dette Udtryk klinger for para- 

 dox, at der i Kontaktspunkterne ingen Jkarp Grændje 

 lian trækkes mellem Syenit og Bergarter, der ahfolut 

 maac henjdres til een Suite med Bajalten^ 



