nordenfjeldske Hoidemaalinger. 279 



Efter omtrent | Times Ophold paa Toppen bega- 

 ve \'i os paa Tilbageveien. Nedgangen er meget let 

 paa den Aarstid, da den forgjængelige Snee endnu er 

 haard og ufmeltet» Moifommeligere er Vandringen 

 naar Sneen enten er bl6d, eller naar den, nede paa 

 Fjeldflelterne, ganlTce er borte. Der maa man da klav- 

 re imellom de paa hinanden dyngede Steenblokke eller 

 vade igjennom dybe Sneefonder» Foriigligvis bor 

 Enhver der paa faadan Aarstid forelager Vandringer 

 i dette 6de Vildnis, iagttage den Regel al holde fig 

 paa de nogenlunde jævne Sletter, nemlig faavidt fjer- 

 net fra de hoie og fteile Klippevægge, at han kan væ- 

 re i Sikkerhed for de hyppige Sneefkred, af hvilke 

 man ideligen horer Larmen og dens Echoer rundt om 

 i Fjeldene, 



