114 BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIINŢE 



acţiunii soreluî şi se compară posiţiile, ast-fel calculate, cu cele maî bune 

 observaţii meridiane, se constată diferenţe, cari variază între — 6 r , 8 şi 

 ■f 5", O* (Airy). 



Sorele nefiind singura astră perturbatore, astronomii aii căutat să de- 

 termine aceste diferinţe, considerând acţiunile planetelor celor maî apro- 

 piate. 



Ast-fel, Hansen descopere doue inegalităţi cu lungă periodă, datorită 

 acţiunii planetei Venus, inegalităţi verificate şi calculate de Delaunay (Con- 

 naissance des Temps, 1862 — 63) şi în timpii din urmă de Tisserand. 



Neison în o serie de note apărute în «Monthly Notices» (voi. XXXVII 

 şi XXXVIII), anunţă existenţa, în longitudinea mijlocie a Luneî a unei 

 inegalităţi, avend drept argument: longitudinea mijlocie a Luneî, maî 

 puţin 24 orî longitudinea pămîntuluî, plus de 20 de orî longitudinea luî 

 Marte. Acesta inegalitate, atribuită planetei Marte, s'ar putea ridica, la 

 maximul seu, la -J- 7",55 şi ar avea o periodă de 406 anî, expresia ana- 

 litică fiind: 



-f 7",55 sin [l — 24 1' -f 20 1" -j- co - • 24 w' -f 20 co" -f 284° 14'] 



O asemenea inegalitate era prea importantă ca să fi putut scăpa aten- 

 ţiuniî astronomilor; afară de asta, masa luî Marte era neglijabilă pe lângă 

 acea a soreluî. 



Aceste observaţiunî judiciose ale ilustruluî seu profesor în Sorbona, 

 D. Tisserand, conduseră pe C. Gogu, a întreprinde laboriosa lucrare care 

 îl ocupă maî bine de doî anî. 



După ce maî întâiii stabili că, contrariu de cum procedase Neison, nu 



e permis a se privi ca constante elementele «, e, i, ale orbiteî Luneî 



chiar într'o singură aproximaţie, autorul reia calculele, ţinend semă de 

 variaţiile elementelor eliptice şi împinge aproximaţia, în calculul coefi- 

 cientuluî acesteî inegalităţî, până la termenii de ordinul pătratului rapor- 

 tului mişcărilor mijlociî ale pămîntuluî şi Luneî. 



In fine, introduce înclinarea pe ecliptică a orbiteî luî Marte, ceea ce 

 nu făcuse Neison. 



Admirabil cunoscător al opereî imense a luî Delaunay, posedând o abi- 

 litate şi o ordine remarcabilă în conducerea calculelor, eminentul autor 

 nu putea de cât să confirme resultatul întrevedut, obţinând pentru ine- 

 galitatea în cestiune, expresia: 



0",00034 sin [1 — 24 1' -f 20 1" -f co -f 176° 27',3] 



Aşa dar, inegalitatea pe care Neison o creduse de-aprope 7", era ab- 

 solut insensibilă. 



Acest memoriii apăru în « Annales de l ' Observatoire de Paris» t. XVII. 



Un al 2-lea memoriu, cu acelaş subiect, apăru 2 anî în urmă, după 

 cererea ilustruluî astronom Airy, în « The Memoirs of The Royal astro- 

 nomi cal Society* t. XLVIII. 



