BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIINŢE 151 



cel Mare, setrele, din cari făcea parte eroul nostru, se nemeriră aşedate 

 lângă oraşul Şiret, nu departe de la Suceava ; un oraş pe atunci mare, 

 important, ornat cu palaturî şi biserici, celebru prin relaţiunile sale co- 

 merciale cu Polonia, prin depositele sale de săbiî, arcuri, cuşme, etc. 

 astădî cădut la trepta unui târguşor pe jumătate armenesc (Darea de seamă 

 pentru Bucovina apărută în 1862 în limba germană). Afară din Şiret, pe 

 drumul Suceaveî, în drepta se întinde o luncă; în stânga faţă în faţă se 

 lungia un edeficiu de lemn în care se fabrica, se vindea şi se bea bere.» 

 Berea, o beutură atât de germană şi atât de modernă în ţara nostră? 

 Berea în epoca luî Ştefan Cel mare ? vor striga de sigur lectorii cetind 

 aceste rîndurî. 



Le vom răspunde pe scurt, încurajându-î maî ales pe ceî ce nu beaii 

 până astădî bere din sentiment patriotic, că ea nu este nici germană nicî 

 modernă. 



Maî întâiu cuvîntul bere este curat românesc, fiind un substantiv for- 

 mat din verbul a bea. Slavii tot ast-fel numesc berea pivo de la verbul 

 piti, a bea. Prin urmare, berea pote fi sau slavă saii română, dar nem- 

 ţescă nicî o dată, de vreme ce substantivul Bier nu are nicî o etimo- 

 logie. Grimm şi Wackerwagel, susţin că acest cuvînt ar deriva de la 

 vechiul cuvînt biber sau biberi s a bea. 



Al doilea, până în momentul de faţă locurile, în carî se păstreză orî-ce 

 fel de beuturî : bere, vin, rachiu, etc., portă la poporul nostru numele de 

 pivniţă, adică berărie, ceea-ce dovedesce ; pareni-se, că la început acele 

 locurî nu eraii în România de cât numai pentru bere. Dacă aceste două 

 consideraţiunî se vor părea glumeţe, vom putea înşira texturi lămurite 

 positive, autentice cum că vinul maî că nicî era cunoscut Românilor din 

 sec. XV şi XVI, afară numaî doră de domnî şi boerî, iar berea, nectarul 

 civilisaţiuniî moderne, era băutura universală a poporul de jos. Aşedă- 

 mîntul comercial moldovenesc al luî Alexandru- Vodă cel Bun (1401 — 1433), 

 legiuesce anume, ca nicî un străin să nu se amestece în fabricarea bereî, 

 acesta industrie fiind permisă numaî Românilor neaoşî (Akty zapadnoi 

 Rossii, tomul 1, pag. 32). 



Italianul Della Valle, călătorind prin ţările nostre în prima jumătate a 

 sutimeî a XVI, se pronunţă clar, dicend că Româniî se adapă cu cere- 

 visiae. Ca notă explicativă d. Hăjdău dă următorele, înscrise sub No. 7: 

 Magyar Tortinelmiter, cea-ce vrea să dică arhiva istorică ungurescă, din 

 care d-sa reproduce cuvintele propriî ale Italianului' numit maî sus. Iată 

 cum se exprimă acesta: «La lingua loro a pocco diversa dalia nostra 



italiana se alcuno dimanda se sano parlar in la lor lingua valacca 



dicono a questo modo sti Rominest, che voi dire sai tu Romano. . 



Quel paese e molto fertile d'ogni cosa, eccetto di vino, dove in vece 

 di esso usano la cervosa.» 

 Traducere : 



