liULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIINŢE 303 



deci şi în sciinţă şi în şcolă primul loc. Ceî ce cunosc greutatea, ce în 

 tâmpină debutantul în sciinţe, începând prin a contesta sau combate lu- 

 crările şi ideile unui ast-fel de maestru, vor putea să aprecieze maî bine 

 meritul lui Proust, tînerul chimist de la Angers. 



Lupta între el şi Berthollet începu la 1799 şi dură până la 1806. 



Proust inspirat de ideile luî Lavoisier, interpretând cu justeţă faptele, 

 ce observa, a combătut şi triumfat în contra ideilor luî Berthollet. ^Et 

 la fixite de compositions — ■ dice marele Wiîrtz — apparait ă Proust comme 

 un attribut essentiel des combinaisons, comme une grande loi de la nature. 

 Cest le pondus naturae, que Stahl avait justement reconnu. 



Ceea-ce face şi maî mare onore luî Proust în acesta discuţie, este cu 

 deosebire din causă, că ea a fost, cum dice Wtirtz, «soutenue de part et 

 dautre avec une puissance de raisonement, un sentiment de respect potir 

 la vente et pour Ies convenances qui n'ont jamais ete surpasse'es." 



Proust triumfă, căci faptele erau pentru el, şi sciu a le observa şi in- 

 terpreta just. Legea proporţiilor fixe, numită legea luî Proust, e scrisă 

 pentru tot-d'auna pe frontispiciul templului, ce păstreză sciinţa chimiei. 



Oraşul Angers era la acea epocă cu atât maî important din acest punct 

 de vedere, cu cât în urma luî Proust o altă somitate sciinţifică ilustra 

 oraşul şi '1 ilustra distingându-se tot pe terenul fertil şi frumos al chimiei 



Chevreuil^ una din cele maî mari glorii ale sciinţeî franceze, se născuse 

 la Angers la 31 August 1786, şi după ce urmă în şcola centrală din 

 Angers, se dusese la Paris, unde la 1824 era deja numit profesor de 

 chimie la manufactura gobelinilor, şi directorul tincturărieî de pe lângă 

 acest stabiliment. încă de la 1826 era membru al Academieî de sciinţe, 

 unde înlocuia tocmaî pe concetăţenul seu Proust. 



Proust şi Chevreuil două gloriî, cu care se fălesce sciinţa franceză, eraîi 

 cu atât maî mult doue lumini, carî făceau ca oraşul lor natal, Angers, să 

 fie mîndru. 



Am spus maî sus, că între scriitorea istoriei revoluţiei franceze de la 

 1848 şi între doctorul Guepin, unul dintre amicii luî Louis Blanc şi 

 membru activ al mişcării revoluţionare franceze, existau relaţiunî de 

 afecţie şi stimă, carî aii făcut pe contesa d'Agoult să încredinţeze îngri- 

 jirea copilului şeii acestui om de elită prin cultura şi prin sentimentele 

 sale alese. 



Citind biografia doctorului A. Guepin, făcută de P. Gallery des Granges 

 în 1874, remâî uimit de a vedea cât împrumutase de mult Davila de la 

 acest ilustru cetăţen francez. 



Ast-fel Guepin, care ajunsese un oculist distins, urmase şi el cursurile 

 de chimie ale luî Orphila şi profesase chiar acesta sciinţă la Nantes cu 

 mare succes. 



«... curînd se deschise la Nantes cursul şeii de chimie şi de econo- 

 mie industrială. 



