BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIINŢE 327 



maî că energia electrică a descărcării trebue, să dea nascere la tote 

 aceste fenomene, şi în virtutea principiului conservaţiuniî energiei, tote 

 aceste energiî, calorifică, luminosă, radiaţiunile ultra-violete, radiaţiunile 

 Rontgen şi altele, să dea o sumă cel mult egală cu energia descărcării 

 electrice. 



Fenomenele speciale studiate de Crookes încă din 1879 şi descrise 

 sub numele de materie radiantă, sunt datorite acestor transformaţiunî. 

 Fizicianul Englez a urmărit şi studiat aceste fenomene numai în interio- 

 rul tubului, adică în locul unde luau nascere. 



Trebuia să aşteptăm până în 1894, când ingeniosul fizician Lenard 

 caută şi găsesce fenomene noî în afară de tub. Ideea preconcepută însă 

 l'a împedicat, să separe cele două ordine de fapte. 



Totă gloria îî revine luî Rontgen, pentru că a sciut, să separe aceste 

 radiaţiunî nouî X. 



In urma experienţelor făcute asupra producţiuniî şi propagaţiuniî ra- 

 zelor X, explicaţiunea, care ar conveni maî bine, ar fi următorea : 



Sub denumirea de raze catodice se cuprind tote fenomenele, cari se 

 petrec în interiorul tubului şi caracterisate prin efectele lor mecanice, 

 calorifice şi chimice, descrise în parte de către Crookes şi explicate de 

 el prin teoria bombardamentului molecular. Acesta teorie se sprijină pe 

 forte puţin precisa teorie cinetică a gazurilor, unde, pe consideraţiunî 

 numai ipotetice, se ajunge a se representa iuţela de deplasare a molecu- 

 lelor gazose în tote direcţiunile prin formula : 



v 



= 485*/ ~±- metri pe secundă 



\ a 



d fiind densitatea gazuluî, t temperatura luî, iar a coeficientul de dila- 

 taţiune. 



De presupunem că, în tub, vidul este ajuns la o milionime, , 



dintr'o atmosferă, densitatea gazuluî se reduce la o sutime ; inn din 



densitatea normală, de luăm, ca gaz, aerul atmosferic şi la o tempera- 

 tură t = 20° avem 



z/ = 485^( 1+-J^-) X100 metri p. s. 



v > 4.850 metri p. s. 



acesta ar fi iuţela moleculelor gazose pentru o presiune de 0,000001 

 de atmosferă, fără însă să facem, să intervie acţiunea descărcării elec- 

 trice. Care ar fi iuţela acestor particule sub influenţa şi acesteî din urmă 

 acţiuni? E Wiedemann şi H. Ebert în lucrarea lor: «Ueber elektrische Ent- 

 ladungen» (Wiedemann, Annalen t. XXXVI; p. 643 — 1889) au găsit, că 



