BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIINŢE 447 



evaporarea extractului pe o sticlă de ceasornic la o temperatură de 60 —80 

 grade. 



Reacţiunea chimică a luî Van Deen, de şi nu proprie numai sângelui, 

 ci şi altor corpi precum sunt sărurile de fer, nitriţî, etc, totuşi trebue ţi- 

 nută în semă ca o probă introductivă. Coloraţiunea albastră se va ţine 

 în semă numai în caşul când extrăgend petele suspecte cu hidrat alcalin 

 pur, acidulând cu acid acetic, şi întrebuinţând după aceia tinctura de gaiac, 

 plus terebentină ozonisată am obţinea-o imediat. 



In ce privesce mesurarea globulelor sanguine, ea dă resultate excelente 

 în caşul când petele nu sunt vechî şi globulele puţin alterate. Printre 

 numerosele lichide întrebuinţate, acela al luî Schultze, lichid amniotic cu 

 tinctura de iod, Paccini (2 gr. sublimat, 4 gr. clorur de sodiu, 26 gr. 

 glicerina, 226 gr. apă), Virchow (30% potasă), Wiebert (100 apă, 2 gr. 

 clorur de sodiu, 0,5 sublimat), Babeş (soluţie alcolică potasică de albastru 

 de metilen saturată), etc. precum şi glicerina conţinând acid sulfuric în- 

 lesnesc obţinerea unuî resultat iavorabil. 



La întrebarea ce se pune maî în tot-d'a-una dacă sângele de cercetat 

 e de om sau de mamifer, orî-ce chimist expert va refusa în starea ac- 

 tuală a sciinţeî să dea un respuns sigur şi hotărît. Tot ce pote el afirma 

 e să distingă sângele de om de acela al paserilor şi reptilelor prin forma 

 eliptică a globulelor din sângele acestora. 



In caşurile de asfixie chimistul expert pote forte lesne face constatarea 

 usând de spectroscop şi servindu-se pe lângă acesta metodă destul de 

 cunoscută şi de reacţiunî chimice dintre cari menţionăm : reacţiuuea lui 

 Salkowscki consistă în tratarea sângeluî, diluat de cinci- deci ori cu o ju-r 

 mătate dintr'o soluţiune saturată de hidrogen sulfurat ; pe când sângele 

 otrăvit remâne în acest cas neschimbat, cel normal iea o colore verde, 

 murdară prin formarea aşa diseî sulfometohemoglobină. Substanţe oxi- 

 dante ca cloratul de potasiu sunt fără efect asupra sângeluî asfixiat, aşa 

 că pe când el remâne neschimbat, oxihemoglobina celui normal trece în 

 metohemaglobină (Veyl şi Arep). O metodă a luî Katayama, constă din 

 următorea reacţiune forte sensibilă : cincî picături din sângele suspect se 

 trateză cu dece până la cincî-spre dece cm. c. apă şi după adăogarea a 

 cincî picături de sulfur de amoniu şi şepte până la dece de acid acetic, 

 se bate bine : dacă sângele e într'adever intoxicat se obţine o colore roză 

 cu aspect turbure, pe când sângele normal dă o colore verde cenuşie. 



In caşurile de otrăvire cu acid cianhidric spectroscopul ne pote în- 

 lesni cercetările. Se scie că acidul acesta se combină cu metohemoglobina 

 sângeluî, dându-ne un product care nu posedă, nicî spectrul oxihemo 

 globineî nicî al metohemoglobineî singură. Cel maî bun procedeu pentru 

 constatarea prin spectroscop a aciduluî cianhidric este acela a luî Kobert. 

 Iată acest procedeu : 



Se iea un cm. c, de sânge şi se dilu£ză cu 99 cm. c. apă distilată 



