BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIINŢE 456 



In primul loc tote apele, ce trec prin calcar, curg prin nisce strîmtorî, 

 cu pereţii înalţi şi drepţi, cu fundul aprope tot aşa de larg ca şi mar- 

 ginea de sus. Dîmboviciora curge prin o asemenea strîmtore (Canon) 

 aprope de la obîrşia eî şi pînă unde se varsă în Dîmboviţa. 



Maî totă apa, ce cade la suprafaţa terenului, intră în pămînt prin nu- 

 merosele crăpături, ce presintă calcarul. De aici pîraîele, ce curg la supra- 

 faţă, se întîlnesc numai acolo, unde calcarul e acoperit de pături maî mult 

 orî maî puţin impermeabile (Valea Bîzneî, Isvorul, etc). Cele alte pîraîe sunt 

 sub pămîntene şi se varsă în apele maî mari numaî atuncî, când o vale 

 adîncă le taie drumul. 



Fenomene de aceste se observă iarăşî în decursul Dîmbovicioreî. Apa 

 pîrîuluî Rudăriţa, după ce a curs puţin la suprafaţă, dispare aprope în 

 totalitate sub muntele Căpăţîna, spre a apărea ceva maî în sus de valea 

 Urdeî, în mult maî mare cantitate. 



De apele subpămîntene depinde presenţa pescerilor. Pescera de la 

 Dîmbovici6ra e una din cele maî frumose pescerî din ţară. In ea sub 

 o crustă subţire de calcar am găsit numerose oase de Ursus spelaeus 

 Afară de acesta pesceră se maî găsesc încă şi altele. Aşa pe partea vestică a 

 Pietreî Craiuluî, apoî Peştera Pleasceî lîngă Rucăr, acea a Ghimbavuluî, etc. 



b). Stratigrafia. Cele maî vechi rocî întîlnite — exceptând şisturile cris- 

 taline — sunt nisce calcarurî roşiî cu amoniţî, cărora le sunt superpuşî cal- 

 carurî cu crinoidî, apoî calcarurî târî cu lamelebranchiate [Pecten] şi al- 

 tele gălbiî cu cremene. Intre fosilele culese, maî cu semă din cele de la 

 basă, am recunoscut : 



Phylloceras tortisulcatnm 

 Ferisphinctes asemenea cu P. subtilis 

 Apîychus 

 Belemnites sp. 

 Terebraiula 



Rhynconella cu coste difurcate ca la Rh. defluxoides 

 din Callovianul Carpaţilor nordicî. 



Phylloceras lortisulcatum, dacă nu caracteriseză un teren, ne spune 

 cu siguranţă că aceste calcarurî sunt maî vechî de cât cele din Stramberg, 

 de 6re-ce acesta specie a fost găsită începând de la păturile de Klaus 

 pînă în Tithon inferior. 



Timpul neprielnic m'a împedicat să me conving de presenţa Doggă- 

 ruluîîn partea vestică a Pietreî Craiuluî aşa cum e indicat pe harta 

 nouă a Ungarieî. 



Totuşi faptul, că d-1 Prof. Toula a găsit Posidonomya alpina (1) în 

 nisce calcarurî gălbuî ce mi s'aîi părut identice cu cele din Valea Lu- 

 pului, nu ar esclude presenţa păturilor jurassice mijlocii. 



(1) Neues Iahrbuch der Geologie, Miner, und Paleont. 1897. 



