BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIINŢE 487 



vârtesc apoi vreme îndelungată dibuirile practice, încercările de fapt, cu 

 succesul lor întâmplător. 



După experienţa grămădită de vreme, şi ascuţirea minţii prin nouî şi 

 felurite cunoscinţe, urmeză perioda teoretică sau sciinţifică, înecare apli- 

 caţiunile sunt întemeiate pe principiile şi legile fenomenalităţiîlncercate. 

 Atunci în puterea mesuriî precise a raporturilor ce înlănţuesc] succesiu- 

 nile fenomenelor, îndeletnicirile technice iau forma lor conscientă: şi^se 

 îndrepteză spre desăvîrşire, conduse acum de cunoscinţa aprioristică a 

 acelor raporturi de neclintit adever. E învederat că rota, ca mijloc de-a 

 înlesni transportul greutăţilor şi călătoria, a premers orî-căreî teorii cu 

 privire la desfăşurarea circonferenţiî şi la frecarea suprafeţelor puse în 

 contact, după cum se ivesce mesura empirică a vremeî, înaintea teorieî 

 astronomice a mişcărilor globului pămîntesc. 



Teoria, odată că s'a format însă, ea aduce sancţiunea logică a inven- 

 ţiunilor de sugestiune, le dă raţiunea lor de-a fi ; dar maî presus de orî-ce, 

 ea întăresce încrederea omului în efectele alcătuirilor sale mintale. Por- 

 nirea spre maî bine nu maî şovăie la fie-ce pas, ci dimpotrivă se simte 

 puternică şi ajutată cu aripî de nădejde, prin stăpânirea formelor abstrase 

 la cari fenomenalitatea este redusă. Timpul se scurteză atunci, şi trudele 

 omului scad, pentru a-î lăsa putinţa de a merge tot maî departe cu pro- 

 pria sa cultivare. înlesnirea ce desvoltarea mintală aduce pe felurite căî 

 traiului omenesc, merge apoî pe aceiaşî linie cu progresul social, sub 

 tote formele luî. E firesc că măcinatul de pildă, sau sfărâmarea grăun- 

 ţelor între doue pietre suprapuse, să fi preces morilor cu abur şi pietrelor 

 artificiale de adî, — atât numaî, după cum observă economistul Chevalier, 

 că în vechime, când piatra era mişcată de braţ, se cerea un om, robit 

 acesteî sdrobitore muncî din zorî până înoptat, pentru ca să îndestuleze 

 doue-decî şi cinci de gurî, pe când adî, graţie puteriî aburuluî, cu totul 

 stăpânit, e de ajuns supraveghierea unuî singur om, pentru ca pâinea 

 dilnică să fie asigurată la patru miî de semenî aî seî. . . . 



In resultatele acestea surprindetore, din domeniul vieţii pipăite, stă pu- 

 terea formelor abstrase pe cari mintea le adună şi le închiagă din ma- 

 terialul învetămintelor eî de observatiunî. 



Cuî datoreză omenirea scânteia prodigioseî invenţiunî a chiemăriî abu- 

 ruluî în serviciul eî ? . . . 



Credem că meritele atribuite inginerului Salomon de Caus (1615), luî 

 Eduard Somerset, marchis de Worcester (1663), luî Thomas Savery (1698), 

 ca* fiind părtaşî aî invenţiuneî, nu se justifică în deajuns, de ore- ce tipul 

 maşinelor ce ei descriu sau pe carî le realisaseră, erau, propriu vorbind, 

 nisce pulsometre forte primitive, cu unica destinaţiune de-a ridica apa 

 la înălţimî, iară nicî cât motore, în sensul nostru de adî. Machina ingi- 



