BULETINUL SOCIETĂŢII DE SCIINŢE 493 



cele doue temperaturi. Cercul saii fasele evoluţiuneî sunt, după Carnot, 

 perfect reversibile, în ipoteza invariabilităţii cantitative a căldurii. Când 

 pistonul învinge rezistenţe exteriore în drumul seu, într'un sens sau altul, 

 o cantitate de căldură a fost transportată din căldare în condensator. 

 Dacă travaliul câştigat ar fi cheltuit după aceea întru a comprima fluidul, 

 spre a-1 readuce la volumul seu primitiv, noî am redobândi totă căldura 

 iniţială a vehiculului din generator. In alte cuvinte : căldura care a stră- 

 bătut prin motor, pote fi integral obţinută dacă întorcem operaţiunea, 

 transformând expansiunea în compresiune. 



Cu tote că din acest principiu reese clar materialitatea căldurii, Carnot 

 reducea totuşi natura intimă a caloricului la mişcare, «o mişcare care 

 şi-a schimbat forma — teorie ce fusese de altmintrelî în mod strălucit 

 stabilită, de către ilustrul chimist englez Davy. 



Inginerul şi profesorul Benoit Clapeyron ; care pe terenul practic se 

 distinsese prin multe şi însemnate lucrărî, şi maî ales prin perfecţionarea 

 mecanismului de distribuire al aburului în cilindru, fu primul comentator 

 al scrierii luî Carnot (1834). Cu prilejul acestuî studiu, el înavuţi sciinţa 

 cu maî multe relaţiunî analitice, cu privire la acţiunea dinamică a vapo- 

 rului şi dete forma algebrică a rendementuluî, după ciclul luî Carnot. Maî 

 importantă era însă representarea grafică a travaliului efectuat în cilindru 

 potrivit acestuî ciclu, şi travaliul dobândia ast-fel o claritate palpabilă 

 pentru constructori. 



O publicaţiune de revistă (Philosophical transactions 1798) semnată 

 cu pseudonimul contele de Rumford, se datora savantului englez Ben- 

 jamin Thompson. Studiul acesta de o adâncă pătrundere de observaţiune, 

 se referea la căldura desvoltată prin acţiuni mecanice, servind ca punct 

 de plecare al cercetărilor ulteriore asupra determinării travaliului în raport 

 cu căldura ce se cheltuia. 



Un agent fisic — dicea Thomson — care se pote reproduce indefinit 



prin simplă lucrare mecanică, sfredelire, ciocănire, frecare este incon- 



ceptibil să fie alt-ceva de cât tot o mişcare. Dacă ea ar fi o materie 

 ascunsă în porii corpurilor, noî am putea-o storce, cum storcem apa din 

 burete, şi atunci o substanţă ore-care n'ar fi în stare să ne procure de 

 cât o cătime mărginită de caloric. O lucrare mecanică însă produsă între 

 doue corpuri mărginite, pote desvolta atâta căldură, cât ar trebui să fiarbă 

 un mare volum de apă. Şi contele de Rumford arăta chiar că agitaţiunea 

 apei este un escelent mijloc de încredinţare că resbaterea mecanică a 

 moleculelor produce căldură, ceia-ce de altmintrelî marinarii sciaii deja 

 de mult din experienţă, că marea este tot-d'a-una maî caldă, în urma 

 unei furtuni. Maî mult încă. In citata scriere găsim chiar încercări efec- 

 tuate pentru determinarea gradului de încăldire al unui volum dat de 

 apă prin munca cheltuită de o forţă unitară mecanică, de pildă un cal. 



Apropierea însă matematică dintre căldură şi muncă, precum şi lim- 



