XXII. 



o elektrolytické oxydaci p-toliiolsiilfokyseliny. 



Dr. Jan Šebor. 



(rřoilloženo v sezení dne 20. bře?na 190.3.) 



Podnícen poznámkou v Borchersově elektrometallurgii, že aro- 

 matické sulfokyseliny niolily by sloužiti jako depolarisatory pro kyslík, 

 podnikl jsem již před více než Iřenii léty pokusy, okysličiti kyslíkem 

 elektrolytickým p-toluoLsulfokyselinu na platinových elektrodách. Vý- 

 sledky ale nebyly nijak uspokojivé, pročež pokusů těch zanecháno. 

 V novější době však nabývají elektrol}tické processy oxydační většího 

 interessu i podjal jsem se znovu úkolu, zjistiti podmínky, za kterých 

 lze alkylové skupiny sloučenin aromatických elektrolytickým kyslíkem 

 zoxydovati. Pro pokusy tyto byla opět volena výše uvedená p-toluol- 

 sulfokyselina, neboť jest jednak nejjednodušší aromatickou sulfokyse- 

 linou s alkylskupinou, oxydace schopnou, jednak také snadno pří- 

 stupnou a konečně také isolace očekávané kyseliny p-sulfobenzoové 

 pro nepatrnou rozpustnost její kyselé soli barnaté nijakých obtíží 

 neskýtá. Na isolaci při processu tom pravděpodobně vznikajících pře- 

 chodních stupňů oxydačních nebylo prozatím pomýšleno. 



Při pokusech, jež prováděny v zředěné kyselině sírové, mohly 

 za anody sloužiti ponze platina a olovo, pokrjté vrstvou kysličníku 

 olovičitého. Pokusy prováděny způsobem, aby k oxydaci nespotřebo- 

 vaný kyslík mohl býti stanoven a porovnán s kyslíkem, vybaveným 

 ve voltametru, 



P-toluolsulfokyselina byla rozpuštěna v 10% ii^b 20"/o'oí kyseliuě 

 sírové a elektrolyt ten vpraven do diafragma hliněného, uzavřeného 



Věstník král. české spol. nauk. Třída ÎI. '^ 



