10 XXIV. Karel Tod: 



Rubiis idaeus L. v. Domini m. Neobyčejnou rostlinu tohoto druhu, 

 pro niž však nelze se domýšleti původu hybridního, sbíral pan 

 K. Domin u Zbirova blíže Cápského rybníka. Ježto tvar ten 

 s ničím z udaných v literatuře odrůd a míšenců R. idaeus L. 

 stotožniti nelze, dovolil si autor po nálezci jej pojmenovati. 

 Roční pruty přímé, statné, ojíněné, zvláště nahoře šedoplstnaté, 

 s hojnými ostenci tmavorudými, kuželovitými, velmi krátkými 

 a z části i zpět poohnutými ; osténce zvláště na řapíkách listů 

 porůznu končí někdy žlázkou. Listy trojčetné, všecky lístky 

 okrouhle vejčité, konečný na delším řapíčku srdčitý, více méně 

 trojlaločný. Postranní lístky častěji na zevní straně s lalokem, 

 tak že tu zřetelně pak vystupuje sedmiČetný typ listů některých 

 druhů z oddělení Suherecti. Lístky velmi kozo vité, s okrajem 

 nepravidelně až dvakrát pilovitým, podél žeber druhého i tře- 

 tího stupně zřetelně řásně zprohýbané, vespod hustě šedoplstnaté 

 plstí řídčejší, odstálou. Palisty dílem čárkovitokopinaté, řapíky 

 listů svrchu brázdované. Větévky květní krátké, s květenstvím 

 hroznitolatnatým, dosti vyvinutým. Květy krátkostopečné, po- 

 nejvíce přímé. Kališní ušty poměrně krátké, vejčité, s kratičkými 

 přívěsky, šedoplstnaté. Korunní plátky podlouhlé. 



— suberectus And. na místech výslunných a písčitých objevnje se 



zpravidla s lístky ročních prýtů poměrně tuhými, podél žilek 

 druhého stupně patrně nebo méně zřetelně řásně zprohýbauými 

 — f. crassifolius m. Tak na příklad v Čechách východních 

 u Hohe v lese „Na Hradcích" na jedné výslunné písčině tato 

 forma skoro výhradně ; listy prutů ročních mívá z části sedmi- 

 četné. 



— suberectus And, f. ohlongatus m. Lístky na větévkách květních 



2^/2 — 3krát delší než široké; kvítky poměrně malé. Rostlina ta, 

 jižto sbíral p. učitel Fr, Maloch v okolí Plzně na keřnaté stráni 

 pod Bílou Horou, připomíná velmi maliniiík, i třeba ji déle po- 

 zorovati. 



— plicatus Autt. bohem, (non Wh. N.) obsahuje dvě plemena 



dosti rozdílná, o nichž tuto z vlastního srovnávání obou autor 

 stručně pojedná. 



— plicatus Wh. N. má z pravidla pruty vysoko obloučnaté (prů- 



měrně 0-8—15 m zdélí), dole příoblé, uprostřed a na konci 

 tupě pětihranné s plochami vypouklými, rovnými až poněkud 

 (to však jen zřídka, a blíže vegetačního vrcholu) prohloubenými. 

 Ostny stojí na prutech dosti hustě v pěti nezřejmě dvojitých 



