20 XXIV. Karel Tocl: 



Fubus radula Whe. Je proměnlivý, leč dobře charakterisovaný druh ; 

 zvláště míra ostnitosti i žláznatosti ročních prutů, dále i vzrůst 

 těchto, jsou znaky velmi nespolehlivé, tím méně pak tvar ko- 

 nečného lístku, vetší nebo menší plstnatost a chlupatost listového 

 zpodu a pod. Na odchylkách takových stanovené tvary lze toliko 

 za odrůdy známého typu B. radula Whe. považovati. Také 

 formy, jež prof. L. Čelakovský v „Prodromu květeny České" 

 zprvu jako plémě struháku : b) viridis (s domnělými synonymy: 

 E. lingua Wh. N., R. thyrsiflorus Wiium., R. Mrsutus Wirtg., 

 ba i B. thuringensis Metsch.) a později (v „Aualytické květeně") 

 pode jménem „i?, hirsufus Wiitg." uváděl, dílem k typu B. ra- 

 dula Whe. jako odrůdy a tary místní připojiti sluší ; z části 

 ovšem náleží i druhům jiným. 



Pruty velmi hrubě ostnité s četnými ostenci, velkých ostnů 

 mnohem kratšími a s četnými stopkatými žlázkami, u tohoto 

 drahu objevují se na výsluní v mýtinách a po krajích lesních. 

 Y místech více zastíněných na pi-utech je malých osten ců často 

 mnohem méně, ba na některých kusech i žlázek stopkatých je 

 méně ; spolu mění se i poněkud úprava listů, tak zejména serra- 

 tura kraje listového zůstává sice stejně hlubokou^ leč je hustší, 

 sméstnanější, svrchní plocha listů, vždy temně zelená, stává se 

 pak i trochu lesklou; za to na zpodu listů mizí plstnatý obal 

 u těchto stinných forem někdy skoro zcela a zbývají toliko po- 

 odstálé chloupky na nervech 1.-3. stupně. Na celém ročním 

 prutu, u takových stinných tvarů zpravidla položeném, přibývá 

 pak i listů trojčetných, znožené pětičetné a přechody mezi obo- 

 jími vytvořují se často jen na konci prutů. 



Spolu i stává se u rostlin ve stínu rostoucích lata jedno- 

 dušší, útlejší, větévky tenšími, osa hlavní méně ostuitou, ostny 

 kratšími a slabšími, dílem srpovitě zahnutými. Stálý znak je 

 však: Odstále chlupatý obal os květních a délka stopkatých 

 žlázek, sice navzájem dosti nestejných, však sotva délkou od- 

 stále chlupy a průměr stopek květních přesahujících. 



Tvar konečného lístku u rozdílných forem tohoto druhu je 

 velmi rozdílný; od tvaru široce vejčitého, dole přísrdčitého. po- 

 zorovány autorem všechny přechody ve tvar široce kosuíkový, 

 obak krátce zúžený, až posléze v opak vejčitý s nasazenou delší 

 špičkou. Ostatně věc tu již Focke v „Synopis Ruborum Germa- 

 niae" správné vytkl. 



