Monogratické studio o rodu ostružinníků (Rubus L.) v Čechách. 21 



Typická rostlina {/L radula Whe. a) cinerascens Čelak. 

 Prodr.) v Čechách je dosti rozšířena. V jihu a i v Brdech nezdá 

 se příliš hojnou (Tok u Příbrami, Ig. K. Domin); rovněž v okolí 

 Plzeňském (jen v parku na Březině, Igt. Fr. Maloch); ve vý- 

 chodní části země v teplejší krajině křídové druh velmi obecný ; 

 tak vůkol Holic všude v lesích; u Skutče na kraji lesa u žulo- 

 vého lomu; Železné Hory: Při stružce blíže Vedralky (Igt. J. 

 Lukeš). 

 liubus radula Whe. f. stibcordatus m. Konečný lístek pětičetných 

 listů ročního prutu zřetelné na zpodu srdčitý. — Holice : V lese 

 „Na Hradcích". Okolí Benešova v dolním Posázaví: V lese na 

 svahu Chlumu u Postupic (Ig. Tool a Nap. Radba) ; zde ve 

 formě vysokopruté, s lístky velkými, srdčitými, široce vejčitými, 

 dlouze a nenáhle zakončenými útlou špičkou, vezpod velmi tence 

 šedoplstnatými. 



— radula Whe. f. sparsisetti$ (Halácsy). Roční pruty i osy květenství 



mimo velké ostny jen se stopkatými žlázkami a řídce roztrou- 

 šenými, malými ostenci. Listy celkem měkké, vezpod téměř bez 

 plsti, tudíž rub listů málo bledší strany svrchní. Obyčejný tvar 

 zastíněných poloh lesních. Holice: V lesích: „Viselce", „Na Hrad- 

 cích" atd. K této i následující íormé sluší počítati R. hirsutus 

 Autt. bohem. 



— radula Whe. f. UTtibrosiis ni. Od předešlé rozdílný jenom tím, 



že tvoří pruty daleko na zemi položené s listy skoro jen troj- 

 četnými; dále má květenství zredukované na krátký hrozen neb 

 latu, jež nad nejvyšším trojdílným listem nezřídka i stranou 

 bývají zahnuty. Žláznatostí forma tato, jak i předešlá, vyznačuje 

 se dosti řídkou; ostny na prutech slabší, více oddálené, malých 

 ostenců je pořídku. Je tvar stinných lesů v nižších polohách; na 

 př. v Čechách východních v lese „Na Hradcích" u Holic. 



— Salisburgensis Focke. Pruty zaobleně pětihranné s ostny ne- 



stejnými, z nichžto větší z širší zpodiny trochu zmačklé jsou 

 v rovné jehlice ztenčeny, menší pak toliko jehlicovité; ostatně 

 povrch ročních prutů s hojoými chlupy a značným počtem žlázek 

 stopkatých, avšak nenápadných. Listy ztrojené až znoženě pěti- 

 četné ; lístky téměř kožovité, hrubě, leč dosti pravidelně vioubko- 

 vanopilovité, na straně svrchní s chlupy přitisklými hojnými, 

 později olysávající, vezpod měkce chlupaté a běloplstnaté nebo 

 šedoplstnaté, v plné dospělosti neb na rostlinách z poloh více 

 zastíněných také jen světlezelené. Konečný lístek obyčejně jen 



