10 XXVI. Jaroslav Loěko: 



se můžeme přesvědčiti ra praeparátech individuí poněkud macero- 

 vaných. Epitlielové buňky nalézáme totiž v tomto případě odtrženy 

 v dutině coelomu, kdežto ona basální membrána zůstává vždy v pů- 

 vodní své poloze. Plasma buněk jest jemně zrnitá, jádra dosti velká, 

 většinou kulovitá s hojnými chromatinovými zrnky. Úzký přechod 

 z coelomového váčku do vlastního nefridia uzavírá zvláštní aparát 

 nálevkový, sestávající zde ze 4 nápadně velkých, hruškovitých buněk, 

 jež celé ční do dutiny nefridiového kanálu. Zda náleží epithelu coelo- 

 niovému či stěnám nefridiovým v tomto případě určité ujistiti nelze. 

 Jádra jejich nalézají se vždy v naduřené části buněk, jsou velká, 

 ovální, barvivo silně pijící. Na basi těchto buněk nalézáme vždy 

 veskrze z hladkých fibrill složený okružní sval sfinkter, jehož význam 

 byl již ve všeobecné části poněkud naznačen. Buňku, která tyto 

 fibrill} tvoří, tedy pravý to myoblast, náležící pravděpodobně epithelu 

 coelomovému, nalézáme v některých případech na basi nálevkového 

 aparátu na následujícím řezu. Nefridiový kanál jest hned za coelo- 

 movým míškem silně rozšířen v jakousi ampullu, tvoří pak četné 

 kličky kol konečného váčku a vrací se naposled do basální části 

 II. maxilly, kdež dosti dlouhým hypodermálným odstavcem ústí na 

 vnější straně. Stěny jeho jsou silně, plasma jednoduše zrnitá, beze 

 všeho příčuého jjruhování, hranice buněk nezřetelné. Jader jest menší 

 počet, většinou ledvinitých neb troj branných, na některých místech 

 velikosti přímo enormní. V každém jádře jedno i více jadérek s Čet- 

 nými stejnoměrně roztroušenými zrnky chromatinovými. V četných 

 lakunách, jak kolem coelomového míšku, tak i kol nefridiového ka- 

 nálku, probíhá za živa intensivně haemolymfa, již nalézáme na prae- 

 parátech hojně koagulovanou. Krevní tělíska jsou velká, skoro kulo- 

 vitá s velkým silně se barvícím jádrem. Rovněž nelze zde mluviti 

 o nějakém charakteristickém žlaznatém obalu, jaký jest dle Vejdov- 

 SKÉHO významným pro Gammara a Nipharga. Kdežto tam nalézáme 

 velké po celé stěně nefridiového kanálu uložené žlaznaté buňky, 

 setkáváme se zde pouze s jakýmis pojivovými buňkami rázu perito- 

 neálního, jež ve skrovném počtu tu a tam vnikají mezi steny nefridia. 

 Patrné nemají již zde takového významu jako u zmíněných rodů 

 a tudíž není třeba také oné alveolární vrstvy, která jest pravdě 

 pddobně v úzké relaci se žlaznatým obalem. 



Neméně zajímavé poměry nalézáme i u maxillární žlázy Porcel- 

 lionů. Ač vyšetřoval jsem tři druhy tohoto zajímavého rodu (P. laevis, 

 P. scaber, P. variegatus) za tím účelem, abych konstatoval, vysky- 

 tuj í-li se zde nějaké druhové odchylky v morfologii skořápečné žlázy, 



