lg XXVI. Jaroslav Loěko : 



V basální části II. antenny na vnitřní straně. Co do histologické 

 struktury coelomového váčku a vývodnélio kanálu, znamenáme opět, 

 jak již nejnověji Weldonem bylo poznamenáno, zřetelné rozdíly obou. 

 Míšek jest celkem tvaru ledvinitého s povrchem ne úplně hladkým, 

 nýbrž asi ve tři, hlubšími rýhami od sebe oddělené laloky rozdělen 

 které nepravidelnými výběžky upínají se k epithelu nefridiového vaku, 

 Buňky konečného míšku jsou celkem tvaru cylindrického, plasma je- 

 jich jest jemně zrnitá, nejevící žádné proužkování, hojně vakuoliso- 

 vaná a ční do dutiny orgánu jaksi nepravidelně vnitřními svými okraji. 

 Jádra jsou mírně veliká, kulovitá a vykazují pouze jeden nukleolus 

 bez ostře vyjádřeného chromatického sítiva. 



Míšek, jak již řečeno, obalen jest vchlípenými stěnami exkreč- 

 ního vaku, který pak ústí v basálním článku IL antenny. Buňky jeho 

 jsou již určitě ohraničeny a jeví na praeparátech zbarvených hae- 

 matoxylinem zřetelné proužkování. 



Jádra jsou o něco vetší než jádra coelomu, jsou ovální neb ku- 

 lovitá s jedním neb se dvěma zřetelnými uukleoly. Na přechodní části 

 mezi coelomovým míškem a nefridiovým vakem zjistil jsem poměry 

 zvláštní, jež lze jen těžko s oněmi výše popsanými porovnati. Kdežto 

 u Isopodů nalezl jsem vždy v této části charakteristický apparat ná- 

 levkový, podařilo se mi u Decapodů zjistiti pouze jedinou buňku, 

 která čněla tělem svým do dutiny nefridiového kanálu a vykazovala 

 ve své prodloužené basální části, jíž se upínala k protějším stěnám 

 coelomového epithelu, zcela ohraničenou již svalovou hmotu. 



Jest tedy tato buňka svalová pravým myoblastem. Jádro její 

 jest elliptičné s dosti skrovným množstvím chromatinové hmoty. Jak- 

 koliv již samo konstatování svalové buňky v přechodní části nefridi- 

 ových odstavců vyžadovalo značné námahy a obtíže, tož stojíme přec 

 ještě před obtížnější záhadou, chceme-li řešiti původ oné buňky 

 a skutečný její fysiologický úkol. 



Pokusím se jenom dle svých názorů vyložiti aspoň pravděpo- 

 dobně ono mechanické zařízení. 



Na praeparátech svých nalézám tedy onen myoblast, napjatý 

 v dutině nefridiového kanálu od jedné stěny ke druhé. Dokázati 

 ovšem, jakým způsobem dostala se tato buňka do této polohy, jest 

 nad míru obtížno a objasnění mohlo by nám podati jenom budoucí 

 ontogenetické bádání. 



Kontrakcí myoblastu zúží se kruhovitý otvor nefridiové trubice 

 jaksi ellipsovitě, po případě přitáhnou se protilehlé stěny k svalové 

 buňce tak, že v předu a v zadu povstanou jenom úzké štěrbiny. 



