4 XXIX. Jan Iserle: 



prostírá stráň přecházející uáhle v pole „Na nivách", v jichž ornici 

 vyskytují se též konkrece křemitohlinité se zkamenèlinami. 



Směr vrstev v nalezišti jest od SV ku JZ s úklonem 18°— 20° 

 ku SZ. 



Vrstvy složeny jsou z břidlice hlinité dosti slídy obsahující, 

 tenkovrstevné a dobře štípatelné. Pokud se barvy dotyce jest břidlice 

 tato, jak již dříve poznamenáno, poměrně světlá a možno v nalezišti 

 dvojí odstín zabarvení vrstev pozorovati: 



a) světlohnědo- (nebo žluto-) šedá břidlice, podobná oné ve vý- 

 chodní části, i zde jest převládající a štípe se v destičky tlustší; 



b) mezi touto břidlicí pozorovati lze pak dva pruhy — o mo£- 

 nosti 30 cm a 40 cm — břidlice poněkud tmavší s odstínem huědo- 

 až olivově šedým. 



Kdežto okoluí, převládající světlé břidlice nemají zkamenělin, 

 obsahují tyto temnější vrstvy o dvou horizontech faunu, o níž možno 

 říci, že jest poměrně dosti hojná, zvláště uvážíme-li, že rozloha od- 

 kryté části těchto vrstev jest celkem nepatrná. 



Pozoruhodno^ že tato břidlice od Rokycan, zkameněliny obsahu- 

 jící, nápadně barvou se liší od břidlic z jiných nalezitf téhož pásma 

 D-d-L;. jako od Sv. Dobrotivé, nádraží císaře Františka Josefa v Praze, 

 Ejpovic a nejnověji od Lhotky u Berouna, *) avšak, podobně jako 

 tyto, štípe se ve velmi tenké, až šupinkovité plátky a obsahuje v sobě 

 i v prostorách mezivrstevných příliš mnoho vody; má velmi špatnou 

 soudržnost, lehce se drobí a rozpadává, tak že velmi těžko jest dostati 

 odtud neporušenou zkamenělinu. Za to však, když břidla ta na 

 vzduchu ponenáhlu vyschne, nabývá dosti značné pevnosti, při čemž 

 následkem ztráty vody — jak samozřejmo — nabývá barvy ještě 

 světlejší. 



V dolejším pruhu, a to v nejspodnějších vrstvách, přicházejí tu 

 a tam shluky křemitohlinité — rokycanské kuličky — velikosti ořechu 

 až pěsti, obyčejně čočkovitě sploštělé, zřídka úplně kulovité; kdežto 

 podobné konkrece z vyšších poloh, v ornici nedalekých polí se vy- 

 skytující obsahují vždy hojně zřetelných a pěkných zkamenělin, jsou 

 pecky zmíněných nejspodnějších vrstev budí vůbec zkamenělin prosté, 

 aneb obsahují jen drobné části, neb zlomky jedinců tamější fauny. 



*) Du. J Pkuner: „Nové naleziště zkamenělin z pásma D-di/". Vesmír 1903, 

 roč. XXXII. str. 81- 82. 



J. V. Želízko: lieber das neue Vorkommen einer untersilurischen Fauna bei 

 Lhotka (Mittelböhmen.) Verhandl. der k. k. geolog. Keichsanstalt, Wien 1903. Nr. 3. 



