2 XXX. Oldřich Košťál: 



linu. — Osní články úžlabuího pupenu jsou zkrácené a proto stojí listy 

 blízko pohromadě; kromě toho jsou určitým způsobem složené nebo 

 stočené, aby v pupenu co možná nejmenšího místa zaujaly. 



Úžlabuí pupeny vyvinují se zvláště hojné na stromech, rostou- 

 cích v krajinách chladnějších, kde zrůst je přerušen zimou ; jsou oby- 

 čejně před přílišnou ztrátou vody a tepla chráněny zvláštními, kožo- 

 vitými nebo blanitými šupinami, které mají význam bucT palistů, jako 

 tomu jest na pupenech některých dubů, buků, topolův a jilmů, nebo 

 pouze řapíků, jako na maďalu a vlašském ořechu, anebo konečně listů 

 samých, jako na pupenech šeříku, pak na javorech, stromech jehlična- 

 tých atd. Často bývají takové šupiny na povrchu svém potaženy pry- 

 skyřicí, aneb mívají na vnitřní ploše husté, jemné chloupky (Olšej. 

 Úžlabními slují zde vylíčené pupeny proto, poněvadž vyrůstají z úžlabí, 

 tvořených listem a osou. Z nich vzniknou větve postranní a proto 

 podléhá většinou rozvětvení a rozlistnatění rostlin témuž zákonu. Oby- 

 čejně vyrůstá z každého úžlabí jediný pupen, avšak jsou známy též 

 případy, že v paždí jednoho listu se vyvíjí maoho pupenů, jež mohou 

 býti buď koordinované (vedle sebe), jak to známo u ^[odřence 

 {Muscari hothryokles), Javoru, kde jsou 3 a některých druhů Česneků, 

 nebo supraponované (v mediáně nad sebou), ku př. u Lonicera caerulea. 

 Konečně velice zajímavý a vzácný způsob uložení pupenů v úžlabí 

 téhož listu vyškytá se na bujných výstřelcích Habru {Carpinus Be- 

 fulus). Na to nejprve upozornil prof. J. Velenovský, jenž ve svém 

 pojednání „Die Achselknospen der Hainbuche {Carpinus Beřtihis)'" 

 (Österr. bot. Ztschf. 1900, str. 411) vykládá, že máme u Habru seri- 

 alní pupeny v úžlabí téhož listu podpůrného sedící nejen v mediáně, 

 jak to bývá všeobecným pravidlem u rostlin dvoudéložných, nýbrž 

 i transversalně uloženy. Příčinu tohoto zvláštního uložení serialních 

 pupenů vykládá zmíněný autor takto: leh glaube, dass die Erschei- 

 nuDg der transversalen serialen Knospen in unserem Falle nur durch 

 den üppigen Wuchs der Schlösslinge und die stark entwickelten Neben- 

 blätter des Stützblattes zu erklären sind. Wenn, wie oben gesagt, die 

 Nebenblätter der Hainbuche die Function der Blätter übernehmen, so 

 bilden sie auch in ihrer Achsel Knospen, welche freilich in ihrer Deu- 

 tung als seriále transversale Knospen erscheinen müssen. Tyto pupeny 

 serialní, jež též sedí v úžlabí matečného listu a tedy spadají do kate- 

 gorie pupenův úžlabních, vyškytají se u některých rostlin, tak jmeno- 

 vité u většiny Luštinatých {Leguminosaei jako u Amorpha^ Coiufea a j. 

 pravidelně, kdežto u jiných [Carjňnus, Betula) jen na bujných vý- 

 střelcích, nebo na větvích květoncsných, kdež pak bývají některé, po 



