4 XXX. Oldřich Košťál: 



se přesvědčil, zda možno nález tento potvrditi snad vývojem a do jaké 

 míry jej lze zevšeobecniti. 



Nejčastěji nalézáme na rostlinách dvojděložuých, že dva první 

 útvary phylloniové padnou na úžlabních pupenech transversalně. Jsou 

 však i zde zoámy výjimky od tohoto pravidla. Citrus aurantium var. 

 myrtifolia (Urban v Ber. Deutsch, bot. Ges. Bd. I.) má v koltce pře- 

 měněné phyllomy, náležející pupenu, sedícímu v jich úžlabí. Zde se 

 první list úžlabního pupenu vyvine záhy a silně zmohutní, kdežto 

 ostatní pupen teprve po delší době k vývinu dochází. Mimo to padne 

 první phyllom úžlabního pupenu do mediány za matečný list. Další 

 výminku tvoří dle Wetterwalda některé Eaphorhie^ ku př. Euphorbia 

 grandidens a magnidens^ u nichž na osách postranních zakládá se 

 z prvu jediný list v předu, ale poněkud stranou od mediány. Jiný 

 případ uvádí Hüpfmeisteu ve své Morphologii (str. 616), kde zcela 

 stručně praví, že na postranních osách Olše první list se zakládá 

 adossovaně. 



U Alnus cordata, Bdiila alba, Q.uercus Phellos i Salix purpurea 

 padnou dva první phylloniové útvary na úžlabních pupenech vždy 

 transversalně. Palisty na těchto pupenech vyvinují se obyčejně dříve 

 a rychleji nežli přináležející k nim hlavní list, tak že v pupenu bý- 

 vají již úplně vyrostlé, když tento jest ještě velmi malý a nevyspělý, 

 čímž mu z počátku slouží za ochranu. Na vyobrazení č. 1., jež před- 

 stavuje příčný řez pupenem úžlabním u Alnus cordata, vidíme, že 

 listy úžlabního pupenu jeví spiráluí sestavení. Čepelky listové jsou 

 u porovnání se značné vyvinutými palisty daleko menší. Nejmladší sta- 

 dium úžlabního pupenu, jež jsem u Alnus cordata pozoroval, jevilo 

 se ve tvaru kuželovitého vegetačního vrcholu, jenž stál zcela volně, 

 nikde ve styku ani s osou mateřskou ani s listem, v jehož úžlabí 

 stojí. (Obr. č. 2.) I možno s určitostí tvrditi, že poloha prvního listu 

 na úžlabním pupenu mechanickým tlakem podmíněna není. Druhý list 

 na postranních osách Olše padne, jak tolikéž již Hoff.meister udává, 

 do předu, ale poněkud stranou od mediány. (Obr. 7.) Na dalších vy- 

 obrazeních č. 3., 4., 5., 6. a 7., platících vesměs pro Alnus cor- 

 data, můžeme sledovati skutečně jen na nerozvitých pupenech vytvo- 

 řenou čepel, jež však u této Olše nikdy úplně nezaniká, nýbrž aspoň 

 rudimentárně se v pupenech zachovává. Palisty, čepelce té příslušející, 

 bývnjí nesouměruě vyvinuty, tak že jeden zpravidla značně nad druhý 

 velikostí vyniká. Z polohy těchto palistů zřejmě vidíme, že to, co se 

 u Olše vykládá za první dva transversalně uložené listy, jsou i zde 

 pravé palisty, příslušející jen rudimentarno vyvinuté čepelce. Tedy 



