4 XLUI. F. Vejdovský: 



(a jich množení) jako u vyšších rostlin jsou přítomna, leč jen nepatr- 

 nými rozměry se vyznačují. 



Po těchto nálezech nezbývalo mně, než dřívější své výklady 

 zdokonaliti a to netoliko ohledně jádra a jeho dělení, nýbrž i v pří- 

 čině cytoplasmy, růstu a produktů assimilace. 



Než přikročím k zevrubnému vylíčení nových svých nálezů, 

 musím poznamenati, že jsem v prvé své práci o systematickém určení 

 bakterie z gammara garšinského více předpokládal, než ve skutečnosti 

 bakteriologie učí. Nauka tato nejvíce pečuje o pathogeuní druhy, 

 vlastně o druhy, jež v lidské pathologii hlavní úlohu hrají. Ale druhy 

 v nižších zvířatech žijící, ať symbioticky aC cizopasně, skoro úplně jsou 

 neznámé, tím více pak jejich cyklus vývoje. Mezi ně náleží též ono 

 Bakterium z gammara, které proto jakožto Bacterium gammari ozna- 

 čuji a připomínám, že v domácím našem blešivci nebylo shledáno 

 a jen v Garamaru garšinském u velikém množství se vyskytuje. Jako 

 Bakterium tak i blešivec jest druhem dosud nepopsaným a zvu 

 blešivce tohoto Gammarus ZschoMei n. sp. 



1. Bakterium gammari, n. sp. 



Bakterie tato, zbarvena železitým haematoxylinem a světlou ze- 

 lení, jeví tytéž struktury cytoplasmy, jako jsem již vyložil v prvé 

 práci: ve středu buňky prostírá se široký pás centrální cytoplasmy, 

 v níž leží jádro, na periferii pak buňky jde úzký lem plasmy peri- 

 ferické, přiléhající k bláně buněčné, již ovšem v našich praeparatech 

 nutno předpokládati. Před a za centrální plasmou prostírá se veliká 

 vakuola, na mnoze přetržená jemnými proužky cytoplasmy ve 2 i více 

 za sebou jdoucími, jak ostatně jde na jevo z dřívějšího mého popisu 

 a jak i nyní zobrazuji. Musím se na tomto místě pozastaviti pouze 

 u tělísek, které jsem určil dříve za „zrnka" neb „krůpějky". Pravil 

 jsem o nich, že se nalézají uvnitř vakuol a že jsou to asi zbytky 

 obsahu vakuol, vzniklé extrahováním alkoholem. 



Nyní se mohu zevrubněji o těchto tělískách vysloviti, ježto 

 jsem sledoval celé série příčných řezů našich bakterií. Shledávám, 

 že neleží uvnitř vakuol, nýbrž na stěnách periferické plasmy (Fig. 

 1. a 2.), nebo na můstcích plasmatických (Fig. 3.) mezi dvěma va- 

 kuolami. 



Zajímavo jest, že tělíska tato berou na se i v haematoxylinu 

 hnědé neb hnědočerné i černé zbarvení, po té jsou těžce odbarvitelná 



I 



