Nové zprávy o ústrojnosli bakterií, zvláště o jádru a jeho délení. 7 



obr. 5.), objeví se na pólech vřeténka tečkovitá, temnější tělíska, jež 

 by se, analogicky s vřeténky jiných buněk, mohly vykládati za 

 ccntrioly. Nečiním však v tomto smyslu a nepovažuji ony tečky za 

 centrioly, poněvadž vím ze zkušenosti, že podobná vřeténka s odpo- 

 vídajícími ztluštěninami jeví se i u lymfocytù enchytraeidů, a že tato 

 centriolûm podobná tělíska jeví se jako ztlustlejší hrůtky hmoty 

 achromatické, z níž se vřeténka skládají Pak ale také scházejí zde 

 vůkolní centroplasmy, poněvadž není i paprsků. Zkiátka vřeténka jsou 

 tvořena z achromatické hmoty jádra a mají ve středu svém aequato- 

 riálně upravenou hmotu chromatlckou. 



Zajímavé jest, že vřeténka jaderná neleží vždy v podélné ose 

 buùky ; ve většině případů vidíme sice, že chromatická hmota, upra- 

 vena kruhovitě (obr. 11.), leží v aequatoru buňky samé, a póly vře- 

 ténka tudíž rovněž v podélné ose téže; leč zrovna tak četné — dle 

 praeparátů — jsou případy, kdy vřeténko jaderné leží šikmo k podélné 

 ose buňky, jak znázorňují obr. 3., 5. Příčinu té polohy rozhodnouti 

 nemohu, ježto další stadia těchto vřetének neexistují v mých praepa- 

 ťátech. Možno zde jen domněnku vysloviti, že rozsah centrální plasmy 

 podminuje polohu vřeténka; je-li centrální plasma vyvinuta tak široce 

 ve středu buňky, že odpovídá šířce vřetěnka, leží toto v podélné ose 

 buňky; tvoří-li však centrální plasma užší ostrůvek než jest délka 

 vřeténka, zaujímá toto šikmou polohu v centrální plasmě. Neboť jest 

 pravděpodobné, že póly vřeténka do vakuol vnikati nemohou, či spíše, 

 že vakuoly samy zatlačují vřeténko k této šikmé poloze uvnitř centrální 

 cytoplasmy. 



Poznáním existence vřeténka jaderného v naší bakterii zdá se 

 že musí ustoupiti dřívější můj výklad, dle něhož Baderium gamniari, 

 v lymfě žijící, nalézá se v klidu, a že se tedy nedělí. Vřeténka tato 

 mohla by spíše vésti k názoru, že se buňky ty připravují ku délení, 

 jemuž předchází vřeténko. 



To jest sice možné, že v jisté životní době bakterie, v lymfě 

 žijící, mohou se ještě prostým dělením zmnožiti. Ale další stadia délení 

 nejsou mně známa a jest tudíž pravděpodobné, že tato prvá stadia 

 vřetének zůstávají dlouhou dobu v klidu; jsou to tedy klidná vřeténka 

 ve stadiu monasteru, jaká jsou známa u mnohých protozoí, jakž popisuje 

 na př. DoFLEiN u Noctiluky, kde se jádro jeví v podobě vřeténka, 

 jak popsal jsem u bakterie z gammara garšinského. 



Nad jiné pak jest významné, že podobné vřeténko existuje 

 dlouhou dobu v lymfocytech na př. Enchytraeidů, nalézajíc se tak 

 v klidu, jako znám z vlastní zkušenosti u četných druhů této čeledi, 



il 



