10 XIIII. F. Vejdovský: 



průřezech ztluštěniny (obr. 18.), kteréž při povrchových pohledech 

 jeví se jako spiráhiě vinuté řady mikrosomů, těsně pod blanou bu- 

 něčnou probíhající (obr. 19.). Při dobrém osvětlení jeví se tyto spirální 

 pruhy jako hyaloplasmaticke stěny alveolek, zrnka pak jako nahro- 

 madění této hyaloplasmy (obr. 20.). 



Jest tedy periferická plasma tvořena z alveol, mezi nimiž nalézá 

 se uzlinatě a spirálně vinutá hyaloplasma. I nesmí se tyto alveolky 

 stotožnovati s vakuolami uvnitř buňky, jež jsou naplněny hmotou 

 úplně hyaliní a homogení. 



Metachromatická zrnka jsou u naší bakterie rovněž přítomna 

 a jak ukazuje obr. 21., v optickém průřezu reprodukovaný, neleží 

 zrnka ta ve vakuolách, nýbrž ve stěnách plasmy periferické. 



Zrnka tato jsou velmi zřeteluá, jevící se jako černé tečky, ostře 

 omezené. 



Nutno však též poznamenati, že daleko větší část buněk jest 

 dle popsané právě struktury cytoplasmy upravená. Mimo to ale na- 

 cházím, ovšem velice řídce, buňky, v nichž nejsou přítomné vakuoly, 

 nýbrž celá cytoplasma jeví onu alveolovitou strukturu a nelzo v těch 

 případech rozeznati nějaké centrální a periferické cytoplasmy (obr. 

 22., 23.). V těchto případech mám za to, že zde co činiti s buňkami 

 starými, v nichž jen zřídka jádra nalézají se v dělení (obr. 23.), spíše 

 jsou tu jádra bez určitější struktury, ano mnohé takové buňky jsou 

 bezjaderné (obr. 22. a, h). 



Celkem tedy ohledně struktury cytoplasmy souhlasí buňky naší 

 vláknité bakterie s úpravou B. gammari. Leč o poměrech těchto jednalo 

 se mně teprve v druhé řadě, ježto hlavní otázkou jevila se existence 

 a struktura jádra A tu nutno předem stanoviti následující: Kdyby 

 byl kdo ještě v pochybnostech o existenci jádra, jeho struktury a stadií 

 dělení u bakterií, náš vláknitý druh z Bryodrila musí veškery tyto 

 pochybnosti odstraniti. Neboť veškeré tyto otázky lze s největší bez- 

 pečností řešiti na naší bakterii. 



V centrální plasmě leží jádro kulovité, asi 2 ^t v průměru, 

 váčkovité, s ostře konturovanou blanou vnější, uvnitř které nalézá 

 se diífusně šedě neb černavě barvící šťáva jaderná. 



Ve středu neb excentricky v této hmotě jaderné leží intensivně 

 černě se barvící, slabě lesklé tělísko, neb i více podobných zrnéček 

 černých, roztroušených. Někdy se mně zdálo, a i znalci struktur ja- 

 derných, jimž jsem praeparáty demonstroval, tvrdili, že v jádrech 

 těchto existují i jemné struktury vláknité se zrnky temnějšími. Za- 



