r 



Nové zprávy o ústrojnosti bakterií, zvláště o jádru a jeho dělení. H 



znamenávám tato pozorování, leč nemohu se zevrubněji šířiti o těchto 

 podrobnostech tak subtihiích a ne vždy dokazatelných. 



To však, co popisuji jako jisté, při zvětšení asi 1500 dokaza- 

 telné, znázorněno na obr. 21., 24., 25. atJ-, kde zvláště na temná 

 zrnka v centru jader upozorňuji. V některých vláknech lze několik 

 buněk za sebou sledovati, jež se popsanými jádry vyznačují. Jinak 

 jsou jádra ta více temnějšími zrnky opatřena, jako ukazuje obr. 26. 

 27., jindy střídají se jádra jednojadérková s mnohozrnnými (27j, 

 pak vlákna, jichž buňky obsahují jádra temně, skoro homogene se 

 barvící (28., 29., 30.), vždy ale těchže rozměrů a téže polohy v cen- 

 trální plasmě, jako v případu prvém. 



V mnohých vláknech s dorostlými buňkami setkáváme se 

 s jádry, jež neodpovídají stadiu klidu, nýbrž ukazují dle všeho na 

 přípravu ku dělení. Již zmnožení zrnek intensivně zbarvených uvnitř 

 jader ukazuje na tuto přípravu, a to zvláště, že zrnka chromatická 

 jsou upravena ve dvou řadách aequatorialních (obr. 27. a); leč jak 

 by z tohoto stadia mohlo vzejíti vřeténko, nelze přesně rozhodnouti. 

 Ale že z tohoto stadia může vzniknouti prvé stadium rozdělení jádra, 

 ukazují obrazy jako 20 (x), 31 (íc), kde se chromatická hmota roz- 

 stupuje ve dvě poloviny bochníčkovité, intensivně se barvící a se- 

 stávající patrně z chromosomů, kdežto mezi oběma těmito polovinami 

 prostírá se jako úzký pás hmota takřka se nebarvící, tudíž hmota 

 achromatická. Předpokládáme-li právem, že se obě poloviny chroma- 

 tické hmoty čím dále tím více od sebe vzdalují a jemnými proužky 

 vláknitými mezi sebou jsou spojeny, dostaneme normální vřeténko 

 dělícího se jádra, jak zobrazeno jest na obr. 32. (x). Není možno 

 z těchto obrazů pochybovati o tvoření se normálního vřeténka, jaké 

 jest pio dělení buněk rostlinných význačné. 



Když pak ještě dále rozstoupily se póly vřeténka, dostaneme 

 obrazy 33. a 34. (a?), v nichž ale hmota chromatická již méně in- 

 tensivně se barví a vlákénka pojná jsou méně zřetelná. Mimo to 

 nutno poznamenati, že chromatická hmota na pólech vřeténka od 

 této doby podléhá různým nuancím zbarvení; někde jsou pólové 

 plošky intensivně, jinde slaběji zbarveny, a posléze zdá se, jakoby 

 se vůbec nebarvily a představují zdánlivě přehrádky buněčné. 



Takový obraz poskytuje vlákno reprodukované v obr. 35. (x, y, s)^ 

 kde svrchní vřeténko cc, ovšem ještě mladší, zcela přesně vystupuje, 

 druhé, starší {y) jest ještě patrné, avšak spodní {z) má nepatrné 

 zbarvené polární hvězdy, takže při slabších zvětšeních snadno se 

 přehlédne, ježto póly činí dojem obyčejných přehrádek buněčných. 



