12 XLUI. F. Vejdovský: 



Největších obtíží pro rozpoznání samostatnosti jednotlivých 

 buněk za sebou následujících poskytují rostoucí vlákna na terminálním 

 konci; čím dále na zad, t. j. postupně k nejstarším buňkám, tím 

 více možno shledati buňky s jádry, fím dále pak ku přídě, tím více 

 dokonalá jádra scházejí, jsouce dosazena vřeténky více méně patr- 

 nými. Dle zbarvení polû a rozsahu vřeténka — jak lze poznati z obr. 

 36. — většina buněk obsahuje zde vřeténka nestejně vyvinutá, s ne- 

 stejně intensivně zbarvenými pólovými figurami chrom-atickými. 



Pro morfologický rozbor konečných částí vláken jest skutečné 

 s nesnází spojeno, určiti, kde jsou meze buněk a co jsou vřeténka, 

 zvláště že nelze přesně rozeznati differencování pojných vlákének 

 mezi polárními chromatickými hvězdicemi. Jest také nesnadno určiti, 

 co jsou části plasmatické a co jsou vakuoly, jádra pak sama dokonale 

 vyvinutá jsou v takových konečných partiích vláken skutečnou vzácností. 

 Taktéž velmi obtížno jest obrazně reprodukovati věrně tato vlákna 

 konečná a chceme-li si počínati přesné, nutno voliti jako východišté 

 některé dobře vyvinuté vřeténko, neb naznačená jádra a odtud v před 

 i na zad pokračovati. V obou případech však předce nesnadno jest 

 rozpoznati, co jsou hranice buněk a co jsou hvězdice chromatické. 

 Neboť tyto postrádají namnoze zbarvení a jeví se složené z malinkých, 

 nebarvících se zrniček, činíce dojem obyčejných přehrádek buněčných. 



Majíce veškeré tyto nesnáze na mysli, sledujme na př. vlákno 

 fig. 37. Na konci jeví se slabě zbarvené kulovité tělísko (a); bez- 

 pochyby že to mladé jádro, nezřetelným dvůrkem obdané, poněvadž 

 podobnými tělísky zakončují veškerá vlákna; pak následuje jasná 

 vakuola, na to slabé zbarvená část nehotového jádra (b), vakuola 

 a přehrádka. Pak buňka, v níž jest zřetelné vřeténko (c), dále po- 

 dobná buňka s vřeténkem nezřetelným (cž), pak buňka s vřeténkem 

 intensivněji zbarveným (c) a zase buňky 2 s vřeténky slabě zbarve- 

 nými (/, g). Avšak vystihnutí postupu těchto vřetének a přehrádek 

 buněčných jest spojeno s nesmírnými obtížemi; nutno při dobrém 

 osvětlení pozorovati a přesně za sebou jdoucí elementy počítati. 

 Nebot polově hvězdice, slabě se barvící, zdají se býti při povrchovém 

 sledování pouhými přehrádkami. 



Výklad pro tento konec vlákna jest jen ten možný, že řada za 

 sebou jdoucích buněk najednou se rozdělila, že zde jest tedy syn- 

 chronní dělení buněk c, d, f a g, kdežto buňka e asi později se roz- 

 dělila; a buňka b má dosud jádro nehotové a nerozdělené, kdežto 

 jádro v terminální buňce jest ještě v klidu. 



