Jednoduchý koherer s vrstvou biomiJu médičnatého. 9 



váuím proudem, jednak i možnými mecbanickými otřesy, čímž kontakt 

 lépe nebo hůře přilehne. 



Poněvadž není rozdílu mezi podmínkami, kdy se dostavil odpor 

 měřitelný a kdy byl za hranicemi citlivosti (nekonečně veliký), a po- 

 něvadž obojí tento odpor byl na jiskru necitlivý, možno odpory tyto 

 považovati za qualitativně stejné a různé pouze quantitativně. Je to 

 odpor vrstvy tak jak tato za normálních poměrů je, odpor takový, 

 jaký mají vůbec pevné látky. Kůznost ve velikosti tohoto odporu, ač 

 je veliká, nebrání tornuto názoru, neboť může býti způsobena ne- 

 stejnou tlouštkou \TStvy a hlavně nestejným dolehnutím hrotu, neboť 

 povrch vrstvy není čistě rovinný, nýbrž jemně zrnitý. Odpor tento 

 liší se od obyčejného metaliinického odporu jedině svou změnou 

 proudem a závislostí na směru proudu. 



Obě tyto vlastnosti možno uspokojivě vyložiti vlivem tepla. Aby- 

 chom viděli možnost tak velikých změn teplem, uvažme, jak veliké 

 asi oteplení způsobí v kontaktu teplo Joulovo. Vrstva střední tloušťky 

 váží asi 10 mg. Vrstva byla kruhem v průměru 27 mm. Poněvadž 

 pak plocha kontaktu, jak mikroskopickým pozorováním odhadnuto, 

 neobnášela ani 0-2 wwr, byla hmota odporu (válec o základuě 0'2 mm^ 

 a výšce rovné tloušťce vrstvy) menší než 0000003 g. Přijmeme-li za 

 specifické teplo bromidu mědičnatého 0*09 gr. cal. (tak jak plyne ze 

 zákona Neumannova) tu obdržíme pro odpor kontaktu 1,000.000 íi a 

 vnějším odporu 232-000 ß (jak tomu bylo ve většině předcházejících 

 měření) a elektromotorické síle 2-0 V oteplení M za vteřinu 



0-000003 . 0-09 M - 0-24 . 1,000.000 ( ..-.oLnn )" 



tedy z/í přes 2" C. Ohřeje se tedy kontakt v jedné vteřině přes dva 

 stupně. Ovšem, že veliká část tepla se jednak odvede, jednak vyzáří, 

 za to však odpor tu není sloupeček o základně 02 mm"^ a výšce rovné 

 tloušťce vrstvy, nýbrž je přibližněji komolým kuželem o základnách 



0'2 mm^ a -r-. 27- mm^., hlavní odpor pak je v bezprostřední blízkosti 



dotyku hrotu, jest tedy hmota, jež hlavní odpor klade a tedy i nej- 

 více se ohřívá daleko menší než bylo počítáno. Jsou tedy vlivy tepelné 

 značné, a nutno s nimi počítati. 



Předpokládejme, že na dotykových plochách hrotu a vrstvy a 

 vrstvy a desky nastává zjev Peltierův, a že se oteplením odpor vrstvy 

 zvětšuje. 



