18 XLV. Bedřich Macků: 



Podmínka tato dává: 



Ex(T) 



Hodnota T, již z výrazu tohoto určíme, jest jistě maximum, neboť 

 teplota kontaktu stále stoupá, a horní výraz udává onu teplotu, na 

 níž zůstane státi, neboť právě tolik tepla se vyvinuje, kolik ho zmizí 

 odvedením a zářením. Je-li hodnota T z horní rovnice plynoucí menší 

 než 7\ , nedosáhne kontakt nikdy této teploty, nemůže nastati změna 

 konstituce, Odpor zůstává velikým. 



Differencujeme-li horní rovnici, při čemž považujeme za pro- 

 měnné E a T, obdržíme: 



dE_ [r-i-x{r)Y dKjT) x" ( T) - r' dx{T) 

 dT~ x(T) dT + x\T) dT ' 



poněvadž pak jest: 



neboť odpor x(T) jest positivním a teplotou vzrůstající se zvětšuje, 

 ztráty tepelné K{T) jsou též positivními a rostou se vzrůstající 

 teplotou, a pro odpor x{T) > r, kterýžto případ vždy nastává, neboť 

 X jest veliký odpor vrstvy, jest i 



xiTf — rX), 

 a tedy 



dE ' 

 ■ ^>^' 



což znamená, že maximální hodnota T'max se vzrůstajícím E roste, 

 a sice jen roste, nikdy neklesajíc. Poněvadž pak pro Ez=.(d kontakt 

 se vůbec neohřeje, jest patrno, že jest pro E^ =z O, T'max r= O, kde 

 Tq jest původní teplota kontaktu. Má-li tedy býti T'max > T, , musí 

 E aspoň dosáhnouti hodnoty E^ , pro niž platí 



aneb; 



7/7 r(T\ 



E, = K(l\)xiT,)[i. + .^^f. 



