g I. Arthur Brožek: 



Dle měření na 30 exemplářích Atyaéphyry sestavena jest násle- 

 dující tabulka dimmensí 1. páru antenn, v níž seřadény jsou jedinci 

 ]. — 30, die téhož pořádku jako na tabulce I. (tegumentu). Hodnoty 

 uváděny opét v A =z 0"03672 nim. Průměry počítány týmž způsobem 

 jako v tabulce I. 



Organisace 1. antenny Palaemoneta neliší se v segmentaci od 

 Atyaéphyry. Tykadlový násadec má opět 3 články, z nichž poslední 

 nese však tři bičíky nestejné délky. Nejkratší z nich, asi % délky 

 bičíku vnějšího a vnitřního se rovnající, srůstá po celé své délce 

 s bičíkem vnějším, až na několik málo volných článků distálních. 

 Tato věc jest zajímavá při srovnání poměrů bičíků Afyaëphyry 

 s bičíky Palaemoneta, neboť u ní vyskytují se jen dva bičíky, ale 

 jak jsem se přesvědčil (a v literatuře podobně se uvádí) jest šířka 

 vnějšího bičíku (asi v Vg od své base) náhle zmenšena. Výklad 

 stlušténí vnějšího bičíku Atyaéphyry dá se dle srovnání s poměry 

 u Palaeomoneta snadno podati, neboť jest patrno, že toto stlušténí 

 u Atyaéphyry úplně rovná se třetímu bičíku u Palaemoneta, jenž 

 zde zcela srostl po celé své délce s bičíkem vnějším, aneb že volné 

 články srůstajícího bičíku Atyaéphyry úplně degenerovaly. Jest tedy 

 úplná homologie mezi stluštěním vnějšího bičíku Atyaéphyry a mezi 

 třetím bičíkem Palaemoneta. Že pak antenny Atyaéphyry vůči anten- 

 núm Palaemoneta ještě v jiných částích značně jsou zredukované, 

 ukážeme ještě z následujícího srovnání. 



Zajímavý součástkami i tvarem jest basální článek tykadlového 

 násadce Palaemoneta, jenž jest silně smáčkly shora i se spodu a při 

 basi na vnější straně asi v dolení jedné čtvrtině celkové délky článku 

 opatřen anteunálním trnem, štíhlejším a menších rozměrů (vůči 

 dimmensím článku Atyaéphyry) — Sploštění basálního článku 

 zveličuje se ještě tím, že tělo článku přechází na vnější straně 

 v postranní, tenkou, plátkovitou lamellu (fig. 4. c, d, — a), 

 kteráž jednak na venek jest opatřena neobrvenou, chitinovou 

 silnější nežli tlouštka lamelly, téměř rovnou hranou b^, kteráj zakončuje 

 se na předním konci nízkým, trnovitým, pokrajním hrotem.*) Od to- 

 hoto má lištovité rozšíření na předním ellipsovitém okraji jedinou 

 řadu odčlánkovaných, na basi dutých, obrvených štětin, které přestá- 

 vají tam, kde ellipsovitý okraj na spodní ploše článku přechází v jedno- 



*) O varirujícím tvaru a zakončení této squammy I. či. basálního odkazuji 

 na práci V. E. Boasovü. (L. 14., fig. 2., sp. Pal aemonetes varians, forma mořská 

 a sladkoYodní.) 



