12 



1. Arthur Brožek: 



jednak ku buši vnitřního okraje zvolna na délce ztrácejí. Dimmense 

 lameily hledati dlužno v tabulce III. 



Zcela stejný tvar i detaily povrchu má exopodit posledního páru 

 pleopoditů, tvořících spolu s telsouem ocasní vějířek; liší se jen ne- 

 patrně od lameily 2. páru autenn (mimo nepatrné rozdíly v dimmensích) 

 tím, že u Atijaěphyry mezi okrajem se štětinami a mezi krajním 

 plochým, hrotitým ukončením rovné, vnější hrany, vyvinuje se nízký, 

 odčlánkovaný, kužel ovitý trn, a mimo to, že v blízkosti tohoto vzni- 

 kají z plochy lištové dlouhé, jehlicovité štětiny, zcela slabé a holé, 



Obr. 5. Pravá antenna 2. páru sp. ALyaëphyra desm. J. se spodní strany s označenými 

 dimmensemi. — B) Bičík s 2 či. násadcem endopoditovým; sg, šupinovitý exopodit. 



(Squamma). A) Basální článek (basipodit.) 

 Obr. 6. Oko sp. Atyaéphyra desm. J. s rozměry části fassetované (/) a ommatoforu (o). 



Záhyb zorné plochy, (s). 



jak ještě bude podrobně na svém místu popsáno. U Palaemoneta 

 (varians Leach) přistupuje k těmto rozdílům ješté obloukovitá, kloubní 

 linie, táhnoucí se od hrotu na přič délky exopoditu, v níž přední 

 jeho část může se přeložiti. (Lit. 12.) 



Dále třeba upozorniti k tomu, že u Palaemoneta i povrchem 

 shoduje se tato vnější šupina (sy.) II. antenny s rozšířením basálního 

 I. článku násadce 1. páru tykadel (fig. 4 c, d. — a.), které u Atvaé- 

 phyry bylo na popsanou nepatrnou plošku (a) zredukováno. 



