Variačne statistická zLouaání na Atyaëphyra desmarestii (Joly). 17 



svém konci 3—5 těsně k sobe sestavených zubu, silných, chitinovi- 

 tých, jakoby z jeho okraje vystříhaných ./a). Zuby mohou býti v je- 

 diné řádce, těsně vedle sebe buď v rovině lišty aneb i mimo tuto, 

 takže pak na sebe často dva se kupí. Zuby tyto i velikostí se mohou 

 různiti, bud! jsou všechny stejné, aneb velké střídají se s menšími. 

 Vždy však vyvinují se zuby na levém výběžku i na pravém tak, aby 

 při sevření mandibul zuby jedné strany zapadaly do výřezů druhé 

 strany, což platí v každém případu, ať jsou zuby jedné i druhé strany 

 stejné velké neb nestejné. (Srovnej fig. 7.) Dle tohoto ovšem musí 

 se na obou raandibulách vyvinovati ve stejném počtu a musí býti tyto 

 zoubky tedy párové. Přes to však velmi často stejný počet na levé 

 i pravé strané bývá porušen a to nepravidelné na jedné neb druhé 

 straně vyvinujícími se zoubky ; často tím, že zub od vrcholu svého 

 se neúplné rozděluje, neb že místo jednoho zoubku vznikají dva bud" 

 vedle sebe neb na sobě. Takovým i jiným ještě nepravidelnostem na 

 jedné straně odpovídají pak normálně vyvinuté zoubky na druhé strané. 

 Následek ovsem toho jest ten, že zvláště v tabulce dimmensí (kde 

 počet těchto zubů označoval jsem značkou n) čísla odpovídající n 

 nejsou pro pravou i levou mandibulu stejná, což jest podmíněno pravé 

 popsanými nepravidelnostmi ve vývoji těchto zoubků. Korrelace v počtu 

 jejich jest asi zcela takového rázu, jako ta, kterou jsem podrobně 

 popsal i korrelační její koefficient vypočetl pro postranní ostny tel- 

 sonu, jejichž párovitost byla porušována také různými nepravidel- 

 nostmi v jejich vývinu právě tak, jako jest porušena párovitost těchto 

 zubů mandibul; ale případ s telsonem komplikován byl ještě jinými 

 vlivy, zvláště růstem jeho do délky. (Viz korrelaci pro postranní pá- 

 rové trny telsonu [27.].) I pro tyto zoubky lze pravděpodobně před- 

 pokládati, že by jejich korrelační koefficient (f) pohyboval se svou 

 hodnotou kolem hodnoty stanovené pro telson a že by také se blížil 

 jednotce, jako u telsonu (u něhož byl r =1 -|- 0'5814). Byl by i zde 

 tento korrelační koefficient svou hodnotou > O' — , a spolu «< 1" — , 

 jsa výrazem pro „prostřední" („mittelstarke") korrelaci v počtu pá- 

 rových zoubků mandibul. Jest ovšem pochopitelné, že na základě po- 

 zorování na 30 exemplářích není mi vůbec možno přesnou jeho čísel- 

 nou hodnotu uvésti, a že musíme se spokojiti s výsledkem approxima- 

 tivním, patrným z tabulek. 



Z těchto 30 individuí připadá maximální počet případů pro 

 4 zuby, což platí pro pravou i pro levou mandibulu. Tyto, v obou 

 případech stejné, maximálně zastoupené varianty (viz průměr v tah. 

 V.: 4-|-l, 4-f-Oj, třebas jen malého množství exemplářů, dokazují 



věstník kráU ces. spol. nauk. Třída U. 2 



