■^Q I. Arthur Brožek: 



páťovitost zubů v normálních tvarech, třebas i jednotlivé případy pro 

 sebe vzaty (ku př. v řádkách 1,, 2. etc.) některé mají zuby (n) 

 párově vyvinuté, některé nepárově. Očekávaná párovitost těchto zubů 

 jest potvrzována dále i shodou obou krajních (t. j. minimem a ma- 

 ximem) variant pro pravou i levou mandibulu. (Viz tab. V. Minimum, 

 Průměr, Maximum.) Z téže tabulky jest dále patrno, že počet těchto 

 zoubků velmi značně kolísá jak pro pravou, tak i pro levou stranu, 

 třebas zde není veliký počet variant f= počet zubů 3, 4, 5). Jest 

 zajímavo, že variační rozsah počtu zubů pro obě strany, jakož i va- 

 rianty maximální a minimální jsou stejné, což potvrzuje jejich páro- 

 vitost dosti často nahodilými příčinami porušovanou a na první pohled 

 nezřetelnou, (Nejmenší varianty : 3 -|- 1, 3 -|- 0; normální 4 -f- 1, 4 -|- 0; 

 maximální : 5 -j- 1, 5 -f- 0.) 



Obr. 8. Přední část mandibuly sp. Ât. desm. J, rozeklaná v lamellu žvýkací (A) 

 a oporiiou (B). — Zuby (o), a štětiny žvýkavé (6, c), kloub (k) kloubní hrana {h). 



Vnější a přední okraj spodní lamelly obou maudibul jest holý, 

 jednoduchý a obloukovité prohnutý. Jen levá mandibula. má proti 

 pravé na tomto okraji, a sice na přídě zcela Jconstantní znaJc, totiž 

 jediný, osamocený zoubek, zcela stejné povahy jako oněch 3 — 5 zoubků 

 párových. Tento zoubek jest licht), nepárový, neboť jemu na témže 

 místě u pravé mandibuly neodpovídá žádný zoubek. Proto také v ta- 

 bulce označován symbolicky počet zubů pro levou mandibulu n -\- I, 

 pro pravou n -\~ O, kdež čísly 1 a O hleděl jsem označiti rozdíl obou 

 mandibul co do přítomnosti tohoto lichého zubu. Dle toho ovšem 

 levá maudibula musí vykazovati vždy převahu v počtu zoubků, jest- 



