20 I- Arthur Brožek: 



bulu levou v mezích 5—8, pro pravou v mezích 5—7. Nejčastěji za- 

 stoupený počet štětin (ze 30 ex.) pro obě strany jest 6, což by opět 

 poukazovalo k tomu, že tyto štětiny párově se vyvinují. Než nepáro- 

 vitost jest u nich téměř pravidlem pro velikou část probraných indi- 

 viduí a možno opět konstatovati (jako u zubů), že celkem levá strana 

 mívá větší počet štětin, nežli pravá, — ačkoliv jsou i dosti četné 

 (přece však v menšině) doklady pravého opaku. 



Na dalším, poněkud vyčnívajícím, silněji zchitinisovaném kraji 

 vzniká celá řada jemných, vláskovitých, tuhých, jednoduchých štětin, 

 tak těsně k sobě sestavených, že tvoří plochý kartáček. Fig. 8. — c — ). 

 Tyto štětiny na dalším pokračování okraje řídnou a konečně zcela 

 mizí tam, kde okraj přechází ve vnitřní, vzhůru se obracející kraj 

 oporné lamelly, jímž jedna mandibula dotýká se volně vnitřní hrany 

 oporné lamelly druhé mandibuly. 



Druhá, svrchní lišta na přední, nesvalnaté polovině mandibuly 

 jest oporná, neboť nahoře na svém konci nese kloubní, zprohýbané 

 plochy. Vypuklé části plochy této na jednom konci lišty zapadají do 

 prohloubené plochy konce lamelly druhé, čímž vytvoří se kloubní 

 spojení obou mandibul. Plochy kloubní k sobě přiléhající nejsou 

 hladké, nýbrž posázené nízkými kuželovitými hrbolky, těsně do 

 hustých, parallelních řad sestavenými. Svrchní, vnější hrana této 

 oporné lamelly přikládá se poblíže „kloubu" ku šikmo probíhající 

 hrané svrchního pysku a v té části také tvoří podél hrany kloubní 

 spojení, jehož dotykové plochy opět drsnými, malými hrbolky 

 jsou posázeny. Děje-li se pohyb v kloubu, rozevírají se od sebe 

 zvláště zuby mandibul, kdežto, otáčejí-li se mandibuly v kloubních 

 hranách labra (v pravé i levé), odsunují se po celé délce (stále paral- 

 lelně k sobě) oba ozbrojené okraje spodních lamell mandibulárních. 

 Obyčejně oba pohyby se komplikují (fig. 7., 8.). 



K mandibulám přikládají se ještě dvě části tegumentu náležející: 

 lahrum a labium. 



Lahrum má podobu srdčitého, chitinového, slabě vydutého 

 plátku, jenž má na zad dvě, skoro rovné pod úhlem se sbíhající, 

 šikmé hrany, jimiž přikládá se — jak bylo vyloženo — k mandi- 

 bulám, poskytuje jim při pohybu opory. Na přední hraně má okraj 

 zaokrouhlený, na přídě vlnitě prohnutý, s přehnutým (směrem dolů) 

 okrajem, na němž sedí několik štětinek a vroubků. Tento přední okraj 

 jest volný a sklání se nad zuby (a) (fig. 7., 2.) mandibul. 



Dimmense mandibul a počet zubů (a) a štětiu (b) dle 30 exem- 

 plářů Atyaéphyry obsahuje následující tabulka V. 



