58 



I. Arthur Brožek: 



Líístkovitý endopodit (End.) dosahuje pravidelně téměř stejné 

 délky s propoditem a staví se v normální poloze do jeho roviny 

 i směru; exopodit (Ex.) jest o málo delší endopoditu a obyčejně od- 

 chyluje se od tohoto směrem šikmo na venek. Lamella exopoditu ovšem 

 rozšiřuje se v rovině propoditu. Následkem toho při pohledu se strany 

 jsou všechny uvedené části tenké a rovné, jen špičky exo- a endo- 

 poditu slabě na zad se zahýbají. 



Epipodiální (Ep) přívěsky náležejí endopoditům. Jsou válcovité, 

 s tupým volným koncem, s basi více neb méně zřetelně odčlánkova- 



Obr. 30. Pleopodity sp. At. d. J. označením dimmensí. «. pár 1.; ,tf ay. pár 2.; 

 ď. pár 6. U.d, Endopodit; Ex, exopodit; Ep, epipodit; Pp, propodit. 



nou. Sedí vždy na vnitřní hraně endopoditu na jejím basálním zcela 

 holém, svalnatém výstupku. Epipodity jsou rovné, na povrchu holé, 

 pouze volný konec jejich jest na straně do vnitř obrácené více zchi- 

 tinisovaný a má na té části malou skupinku, obsahující různý počet 

 chitinových háčků, zvláštního tvaru (fig. 32. III.). Háčky ty jsou 

 neodčlánkované, holé, pouhé chitinové emergence zchitinisované stěny; 

 mají tvar solidních tyčinek, krátkých, na konci do jednoduché spirály 

 neb v postranní paličku svinutých. Orgánům těmto náleží jistá funkce 

 při kopulaci [Joly, 11.]. Zahnuté konce směřují vždy u háčků směrem k di- 



