Variačně statistická zkoumání na Atyaëphyra desmarestii (Joly). 



61 



nisace. Přítomnost tohuto epipoditu jest v luouografii Joly-lio úplné 

 přehlédnuta, ačkoliv autor v textu podává výklad tvaru endopoditu 

 samců i samiček a spolu je kreslí na figurách v tabulce ([11.] 

 fig. 20., c). Tento epipodit 1. páru samečků také na svém konci nese 

 chitinovité háčky s oněmi paličkami. Endopodit 1. páru u samiček 

 jest opět lamella do délky i šířky velmi silně zredukovaná, obrysu 

 špičatě vejčitého, na vnější hraně posázená řídce obrvenými štětinami, 

 na vnitřním okraji pak zcela holá [Tento kraj, kde u samiček redu- 

 kují se úplně štětiny, odpovídá u samců okraji, na němž sedí jen 

 málo štětin — zcela holých (fig. 31. I. R^ R^)]- Volný konec lamelly 



£r -JW 



I. 



O- n 



II. 



líi 



Obr. 32. Pleopodity 2. páru sp. At. d. J. u Ç (1.) a cT (H.) — III. Zakončení 

 epipoditu. Pp, Propodit; En, endopodit; Ex, exopodit; Ep, epipodit; Ej^, druhý 



epipodit u cf. 



jest zašpičatělý, holý a má vůči endopoditu samců beze stopp za- 

 niklý epipodit.*) (fig. 31. I. En.) Lamelly exopoditové, normální 

 organisace bývají u samců užší nežli u samic. [Na fig. 32. I. II. jsou 



*) Na tuto důl. okolnost Joly [11.] rovněž neupozorňuje. O epipoditech 

 2. páru u Ç a cT praví: „On voit en outre, au bord interne de la plus petite pa- 

 lette des pattes sous-abdominales, un appendice conique et velu, qui manque à la 

 ftmelle, et h la base de cet appendice un autre organe plus petit, cylindrique, et 

 terminé par un renflement garni de tubercules rougeâtres, lequel n' est peut-être 

 pas sans usage au moment de la copulation. Enfin, le pédicule de toutes les fausses 

 pattes est plus épais, plus charnu, mais les lames ou palettes sont moins longues 

 et moins larges que chez la femelle" [pag. 43.]. 



