o některých eruptivních horninách z okoh' Mělníka a Mšena. 9 



Vrostlice augitové jsou ve výbruse barvy žlutavé hnédé, místy 

 až žlutavé. Některé větší vrostlice obsahují slabé nazelenalé jádro 

 přechodu ku augitu aegirinickéniu. Pleochroismem nabývají augity 

 odstínů žlutavých a uaíialovělých. Pozorován byl obyčejný srůst dvoj- 

 čatný i dle orthodomatu. Jako uzavřeniny lze pozorovati ve vrostlicích 

 drobná zrnka magnetitu a částice skelné. Augit druhé generace jest 

 vyvinut ve hmotě základní v podobě lištiček 0"02 — 012 mm velkých, 

 barvy vždy žlutavě hnědé. Veškerý augit činí skoro ^/.^ celé hmoty. 



Magnetit vyvinut jest vedle drobných zrnéček, součástkám 

 hmoty základní přimíseuým, též v podobě větších krystalků, činících 

 dojem vrostlic. Hmota magnetitová zaujímá V^ celé hmoty. 



Hmota nefelinová, které jest v hornině této více nežli v pře- 

 dešlé, jeví lom nižší nežli kanadský balsam a dvojlom patrný, ač opět 

 místy slabý. Mikrochemická reakce dokázala hojný obsah Na. 



Postupný vývoj součástek dál se jako v hornině předešlé, 

 struktura však jest méně porfyrická, byly patrně poměry při chladnutí 

 horniny poněkud jiné. 



Hornina činí přechod mezi augititem a nefelinitem^ stejným 

 právem mohla by nazvána býti nefelinitem augitem bohatým neb 

 augititem, bohatým nefelinem, a tím potvrzuje ještě více příbuznost 

 augititů a nefeliuitů. Přechody hmoty augitu basaltického ku hmotě 

 aegirinického augitu, třeba velmi sporé, naznačují směr příbuznosti 

 ku trachytickým horninám okolí Vrátenské hory a Housky, kde augit 

 aegirinický hojně se vyškytá. 



Augitit od Chlomku. 



Asi 300 m od právě popsané erupce Chlomecké ve směru SSV 

 naskytla se v lese menší erupce basaltická. Místo má nyní podobu 

 okrouhlé jámy asi 11 m hluboké o průměru poněkud větším. Erup- 

 tivní hornina proráží tu jemnozrnný pískovec pásma IX. křídového 

 útvaru, který na jižní, západní a severní straně tvoří kolmé stěny 

 a jeví trhliny horizontální i vertikální, na sobě téměř kolmé, jdoucí 

 ve směrech asi SJ a VZ. Východní stěna sestává však z vypáleného 

 slinil křídového, který pravděpodobně při erupci byl z větší hlubiny 

 utržen a do této polohy vynesen. Hornina eruptivní jest v lomu 

 vlastně částí žíly, místy až 1 m mocné, probíhající přibližné směrem 

 S— J s malým úklonem ku V, odpovídá tudíž směr její směru místních 

 trhlin v pískovci; pokračování její možno sledovati v severní i jižní 

 straně lomu; v místě lomu se mocnost žíly patrně rozšiřuje. Poněvadž 



