o některých eniptivních horninách z okoh' Mělníkn, a Mšeiia. 27 



augitu. V obojí linioté augitové jsou hojně uzavřená drobná zrnka 

 magnetitová. Augit hmoty základní činí jehličky průměrné 0'OG mm 

 dh)uhé, barvy vždy žlutavěhnědé. Veškerý augit zaujímá necelé '*/., 

 hmoty. 



Magnetit vyvinut jest v podobě drobných i větších zrn a zaujímří 

 asi ^/g celé hmoty. 



Lištičky živcové dosahují rozměrů nanejvýš O 14 mm a prokázaly 

 se býti větším dílem andesinem dle úchylky průměrně 13" obnášející, 

 měřené ve průřezech dle albitového zákona několikačetně složených 

 a ku hranici dvojčatué souměrně zhášejících, dle lomu světelného, 

 vyššího poněkud nežli má olej hořkomandlový, pro který stanoveno 

 ni=: 1-544. Menší díl náleží sanidinu, sestávajícímu veskrze z individuí 

 pouze dvojených a zihášejících skoro rovnoběžné ku hranici dvojčatné. 



Mikrochemickou reakcí zjištěno dosti Na, jež náleží, pro ne- 

 přítomnost nefeliuu, hnědavému sklu ve hmotě základní. Akcessorický 

 amfibol jest téměř vždy úplně resorbován a pouze uvnitř bývalé 

 vrostlice jest ještě malá partie hmoty amfibolové, kolem níž radiálně 

 sestaveny jsou hněděčerné tyčinky železité hmoty, promísené hnědavým 

 sklem. Zrnka apatitová jeví se v mikroskopu obsahovati hojný prášek 

 magnetitový a tímto zakalena býti. 



Nejstarší součástkou zdá se býti amfibol s apatitem ; vývoj 

 živců spadá pro jich poměrnou kyselost ku konci krystalace sou- 

 částek vůbec. 



Hornina jest přechodem mezi aiiyititeni a plagioklasicl-fím basaltem 

 a jest jí zřejmě vytknuta příbuznost mezi skupinou augititů a pla- 

 gioklasických basaltů. 



BoŘicKÝ^) popisuje z Lípové hory „šedočerný čedič" a řadí jej 

 mezi „krystalicky celistvé nefelinitoidy". Mikroskopický popis jeho 

 neshoduje se s povahou mých vzorků, při srovnání pak půvoilních 

 výbrusů shledána byla sice jistá podobnost obou ve struktuře, Bořickkho 

 však vzorek liší se dosti značným množstvím nefelinu v základní 

 hmotě obsaženého a allotriomorfně omezeného, příměsí olivínu a ne- 

 přítomností amfibolu a živce. Leucit Bokickým popsaný jest dle mého 

 soudu nepochybně sklem. Jest zajímavé, že v hornině této určil 

 BoŘicKÝ augit správně, ač v hornině ze Šibenice (viz str. 22) prů- 

 řezy augitové stejné povahy určil za amfibol. Vzorek Bgřického 

 byl by tudíž dle klassifikace Rosenbuschovt přechodem mezi nefe- 

 linitem a augititem. 



^) Archiv pro přírodověd, výzkum Čech. II. díl. 1874 str. 68. 



