o nekterj'ch eriiptivných horninách z ukrtlí Mélníka a Mšena. 29 



partie uzavírají vrostlice augituvé neb i zrnka amfibolová. Ve vrost- 

 licícli augitových byl shledán iizaviený magnetit a apatit. 



Celkem převládající hmota horniny sestává z úlomkovitých dílů 

 augititu^ jenž dle povahy své hlavní součástky t. j. augitu jest zřejmé 

 příbuzen se všemi augitity okrsku zde popisovaného, vzhledem pak 

 ku struktuře tufovité jest přece poněkud odchylný. 



Světlejší ťdonikovité části náležejí hauynickénm trachytii. V zá- 

 kladní bmoté barvy šedé jsou vyloučeny hlavně velu. i drobné vrostlico 

 augitu aegirinického a sotva znatelná zrnka hauynického nerostu. 

 V tenkém výbruse pozuají se průřezy aegirinického augitu, silné 

 pleochroického mezi tonem zeleným až syté zeleným a žlutým, dosti 

 hojné vrostlice hauynického nerobtu, jenž dle povahy produktů roz- 

 kladu zdá se býti noseanu bližší, příměs vrostlic basaltického augitu, 

 slabé nahnědlého a zvláště při kraji nafialovělého, obsahujícího bledé 

 jádro zelenavé a s poněkud větší úchylkou zhášení c : c , příměs oje- 

 dinělých zrn syté hnědého amfibolu basaltického, jak se podobá po- 

 někud korrodovaných, poměrné dosti velkých krystalků titanitu, něco 

 sloupečků a zrnek apatitu a tu a tam i zrno neb krystalek magnetitu. 



Základní hmota složena jest hlavně ze skla a ze živců, jež ná- 

 ležejí hlavním dílem orthoklasu (sauidinu) a malým dílem oligoklasu ; 

 sklu jest přimíseno něco velmi drobných zrnéček magnetitových, po- 

 různu velmi bledě zelené jehličky augitu, průměrně OlG mm dlouhé 

 řidčeji ještě malé zrnko hauynického nerostu, někde i titanitu, leč 

 oba tyto nerosty náležejí vývojem svým ku nejstarším součástkám 

 horniny a dlužno i malá jich zrnka považovati za staiší vyloučeninu 

 nežli veškerá hmota základní. Živce mají podobu tenkých lištiček až 

 jehliček, průměrně O- 14 mru dlouhých a jeví seřadění Často zřejmě 

 tíuidálDÍ. Sklo hmoty základní má světelný lom nižší nežli živce její. 



Jest patrno, že hornina augititová, třeba že má podobu tutu, vy- 

 stoupila na místě svého nynějšího uložení, a že prorazila při tom horninu 

 trachytickcu, podobně jako na Chlumu (viz popis). Nejspíše erupce 

 byla spojena s explosemi, jichž působením byla jak trachytická, tak 

 i augititová hornina rozmetána, a tím vznikl celkový charakter tufový. 

 Patrně j('st tu tedy hornina trachytická starší nežli hornina augititová, 

 kterýžto poměr jest analogen poměrů na Chlumu a, jak se podobá, 

 i na Kostelním vršku u Housky. Zároveň však jest, jednak z charakteru 

 jader augitu v augititu, jednak ze přítomnosti basaltického amfibolu, 

 částečně i basaltického augitu v hornině trachytické patrno, že obě 

 tyto horniny, jinak od sebe značně rozdílné, přece geneticky jsou 



