o některých eruptivmVh horninách z okolí Mélníka a Mšena 31 



Magnetit jest vyvinut zřetelně ve dvou generacích a množství 

 jeho obnáší V4 celé hmoty. 



Nahnědlé sklo jeví lom nižší nežli kanadský balsam a místy 

 jest v něm obsaženo množství tvarů kostrovitých,^) ponejvíce podoby 

 větviček na obě strany husté rozvětvených. Místy uprostřed většího 

 shluku tvaru kostrovitých, jsou menší partie ještě neúplně individua- 

 lisované hmoty augitové, které jsou omezeny počátky kostrovitých 

 tvarů, svírajících vzájemně nezřídka úhly. odpovídající vnějším obry- 

 sům krystalku augitových. Tu a tam vystupující shluky temných ty- 

 činek železité hmoty naznačují někdejší přítomnost amíibolu. Mikro- 

 chemickou reakcí dokázáno v hornině hojně Na, jež tudíž přísluší 

 hnědému sklu. Sklo toto jest nepochybně kyselinou solnou rozloži- 

 telné, kdežto BücKiNG") shledal při limburgitech z Rhonu a Vogels- 

 bergu, že základní skelná hmota, pokud jest barvy hnědé, není kyse- 

 linou solnou rozložitelná, kdežto, je-li barvy čiré, vždy s kyselinou 

 solnou poskytla rosol. — Nejstarší součástkou horniny jest amfibol 

 s olivínem ; vývoj ostatních součástek dál se způsobem u předešlých 

 hornin popsaným. 



Hornina jest typickým Iwiburgitem. Dle klassifikace Bořickkhu 

 náležela by mezi jeho typické magraatové čediče, a sice do oddílu 

 tmavších typů, zejména také pro značný obsah skla, na nějž Bořioký 

 při definici této skupiny čedičů hlavní důraz kladl. 



Limburgit z Ješovického vršku.' 



Jihovýchodně nad obcí Stračí u Štětí zdvihá se nízký pahorek 

 s jádrem eruptivním, pojmenovaný dle blízké obce Ješovic. Na samém 

 temeni povaluje se množství větších i menších kusů horniny basal- 

 tické, které prozrazují přítomnost erupce, jež tu proráží pásmo VIII. 

 Erupce zdá se býti v souvislosti s erupcí na blízkém vrchu Ostrém, 

 v jejímž prodlouženém směru leží. Z uzavřenin cizích hmot v hornině 

 basaltické pozorovány byly sporé úlomky vypálených slínů kří- 

 dových. 



Hornina basaltická jest barvy tmavěšedé, struktury porfyrické ; 

 v základní hmotě, na oko skoro celistvé, jsou uzavřeny četné vrostlice 



^) ;, K)-ystallskelette" a Rosenbusche: Mikroskop. Phys. d. pet. wicht. 

 Min. pg. 3t^. „Krystallgerippe u Ziekela : Lehrbuch der Pétrographie. I. Baud, 

 pg. 147. „Výtvory kostrové'' u Boiuckého : Petrografická studie Ced. horstva. 

 pg. 35. 



-) Ptosenbusch: Mikroskop. Phys. d. mass. Gest. pg. 1284. 



