32 m. Břetislav Zahálka: 



basaltického augitu, až 1 cm velké a velmi hojné destičky biotitu, 

 až 8 nim v průměru měřící. 



V tenkém výbruse lze pak makroskopicky rozeznati ještě drobné 

 serpentinové pseudoniorfosy po vrostlicícli olivinu a až 4 mm velké 

 vrostlice basaltického amfibolu, vyznačené zřetelnou korrosí pokrajní. 



Základní hmota v mikroskopu jeví se býti složena z augitu 

 basaltického druhé generace, stmeleného nahnědlým sklem, jež zaka- 

 leno jest práškem magnetitovým. Augit její jest vyvinut v podobě 

 sloupků a úzkých, krátkých lišten, jeví však značně různou velikost, 

 i činí větší jeho zrnka jakýsi přechod ku drobnějším vrostlicím. 

 Magnetitová zrnka v základní hmotě přimísená jsou dosti četná, ale 

 mikroskopicky pouze malá. 



Vrostlice augitovc jsou ve výbruse barvy žlutavěhnědé, s okraj - 

 ním proužkem nafialovělým a jen vzácně obsahují nazelenalé jádro 

 slabého přechodu ku aegirinickému augilu. Ye vrostlicích jsou uza- 

 vřena opětně drobná zrnka magnetitová. Lištičky augitu hmoty zá- 

 kladní jsou průměrně 0*12 mm dlouhé, barvy vždy žlutavěhnědé, 

 Množství všeho augitu zaujímá "'/^ celé hmoty horniny. 



Akcessorický olivin jest vesraés úplně pseudomorfosován ve 

 hmotu serpentinovou a též, jako v hornině předešlé, nevyloučila se 

 při přeměně té žádná ruda ; patrně byl olivin i této horniny blízký 

 forsteritu. 



Magnetit jest vyvinut v podobě zrnek mikroskopicky drobných. 



Mikrochemickou reakcí dokázáno v hornině dosti Na, jež obsa- 

 ženo jest ve sklu, neboť hmota nefelinová zdá so scházeti. Krystalky 

 akcessorického amfibolu objaty jsou věncem známých tyčinek tmavo- 

 hnědé hmoty železité, kolmo na obvod krystalů postavených a hustě 

 rovnoběžně sméstnaných, seskupení tak pravidelné, jaké v pseudo- 

 morfosách amfibolu předešlých hornin pozorováno nebylo. Některé 

 tyčinky zasahují samy o sobě hluboko do neporušené ještě hmoty 

 amfibolové, zbývající pak prostor mezi tyčinkami vyplněn jest na- 

 hnědlou hmotou skelnou. 



Byla však, ač vzácně zastižena táž individua amfibolová, srostlá 

 s vrostlicemi basaltického augitu, na místě tohoto srůstu jsou nepo- 

 rušena a rovně, idiomofuě omezena, kdežto mimo plochu srůstu jsou 

 hluboko korrodována. Patrně připojily se tu řečené vrostlice augitové 

 na amfibol před korrosí tohoto a náležejí ku nejstarším vrostlicím 

 augitovým. Od ostatních liší se poněkud slabším tonem zbarvení, ale 

 jest nesnadno rozhodnouti, zdali jsou starší nežli amfibol, přece 



