o některých eruptivních horninách z okolí Mělníka a Mšena. 4<J 



Hauynický trachyt z Yrátenské hory') u Mšena. 



Vrátenská hora (cota 506), 4 hn severně od Mšena vzdálená 

 sestává v jádru svém z horniny trachytické, která obdána jest vrst- 

 vami křidovými. Až do výše 400 m p., im. sahají pískovcové kvádry pásma 

 IX., nad nimiž uložen jest vápnitý slin pásma X., 60 m mocný. 

 Proniklo zde tudíž magma až na povrch zemský, t. j. na útvar kří- 

 dový a utvořilo tu malou kupu. Oboje vrstvy křídové nikde nejeví 

 zborcení ani vyšinutí ze své původní polohy. Erupce sama působila 

 na upevnění sousedních vrstev křídových, čímž stalo se, že tyto 

 v úbočích Vrátenské hory se zachovaly do nejvyššího pásma, kdežto 

 v dalším okolí jsou hluboko errodovány. V hornině eruptivní jsou na 

 JZ svahu hory založeny dva hluboké lomy a na straně západní, kde 

 Vrátenská hora vybíhá v ostroh se samostatným vrcholkem, zvaným 

 Šibeničnou horou (Galgenberg), otevřen jest lom třetí. 



Ukázky horniny ze všech tří lomů jeví úplnou shodu. Jest slohu 

 nepravidelně sloupovitého, barvy světle šedé, zvětralé partie jsou 

 bělošedé neb hnědavěšedé s bílými tečkami po zvětralých hauynech. 

 Struktura horniny jest drobné porfyrická a ze hmoty základní, skoro 

 iierozlučítelné, vynikají 1 — 4«řm dlouhé krystalky augitu, velmi četná 

 zrnka hauyníckého nerostu, ^j^- — 1^2 mm velká, malým počtem drobné 

 krystalky živcové, 1 — 4 mm velikostí dosahující, vzácně lze spatřiti 

 1 — 2 mm dlouhý krystalek medově žlutého titanitu a mikroskopem 

 sezná se též akcessorický apatit. 



Na samém vrcholu hory, JZ od rozhledny jest otevřen čtvrtý 

 lom, kde přístupna jest hornina světlejší barvou a velikými vrostli- 

 ceraí sanidínu poněkud odhšná od oné z předešlých tří lomů. Z uza- 

 vřenín cizích hornin pozorována byla v zářezu cesty, vedoucí od 

 dolejšího lomu na svahu JZ ku lomu pod vrcholem, několik metrů 

 dlouhá i silná kra vápnitého slinu, barvy tmavošedé, kontaktně ztvrdlá 

 a snad i ztmavěla, náležející pásmu X., které v této výšce na jiných 

 místech vrchu jest zachováno v poloze původní. Slin tento v kyselině 

 šumí, což svědčí o přítomností uhličitanu vápenatého. Poněvadž drob- 

 nější kousky podobných vápnitých slínů, kontaktem s eruptivní hor- 

 ninou změněné, obyčejně v kyselině nešuniějí neb jen slabě šumějí, 



^) O erupci této zmiňují se: F. A. Keuss: Mineralogische Geographie, 



11. B. pg. 41, a Č. Zahálka: Pásmo IX. křid. útv. v Pojizeří, pg. 33, obr. 32. 

 Vest. král. čes. spol. nauk. 190 i. 



Věstník král. české spol. nauk'. Třída II. 4 



