72 III- Břetislav Zahálka: 



Úchylka zhášení c:c hýwá, v zeleném jádru větší ^) nežli ve 

 vnější hmotě, náležející augitu basaltickému. Nalezl jsem v průřezech 

 polohou blízkých klinopinakoidu, že v partiích augitu basaltického 

 obnášela úchylka c :c' kolem 49", úchylka pak ve hmotě aegirini- 

 ckého augitu neb přechodu k němu průměrně c : c kolem 62". Tyto 

 hodnoty úchylek zhášení upomínají přibližně na Čísla, jež se vše- 

 obecně pro oba druhy augitu udávají: dle Rosenbusche -j bývá v ba- 

 saltickém augitu úklon zhášení průměrně c'-c^öi", v aegiriuickém 

 augitu c : č = přibližně 60". Ubýváním intensity zeleného tonu ve 

 hmotě augitové snižuje se vehkost úchylky zhášení a klesá také veli- 

 kost lámanosti světelné. Při zonálním proužkování hmoty basaltického 

 augitu samého, při zbarvení zřetelněji nafialovělém nastává úchylka 

 zhášení c:č poněkud větší nežli v partiích slaběji zbarvených. V po- 

 psaných horninách vyskytují se totiž nejrůznější přechody od augitu 

 basaltického k aegirinickému, od slabě nazelenalých nuancí až ku 

 tonům syté zeleným. — Acgirinickým augitem nazývám augit, mající 

 v tenkém výbruse zelenou barvu značně silnou, pleochroismus dosti 

 silný, podobný pleochroismu aegirinu a úchylku zhášení ve klinopina- 

 koidu c : à značně větší než v obyčejném augitu basaltickém, pak 

 lom světla také zaačně vyšší než tuto. Pokud se týČe nejvyššího 

 dvoj lomu y — a, nezdá se býti srovnávání interferenčních barev 

 dosti bezpečným, poněvadž vzniká dojem, že následkem silného zele- 

 ného zbarvení aegirinického augitu jsou interferenční barvy tohoto 

 modifikovány. Průřezy neb partie ve výbruse slabě zelenavě zbarvené 

 a jen velmi slabě pleochroické dlužno pokládati za bližší basaltickému 

 augitu. 



Výskyt jader aegirinického augitu v příslušných horninách pouka- 

 zuje zajisté na relativní hojnost alkalií, srovnáním pak chemické 

 skladby aegirinického augitu se skladbou živců nejpodobnějšího slo- 

 žení vychází, že jest v nich celkem poměrně méně SiOo, čímž po- 

 ukazuje se zase přímo na magma básičtější, kromě toho jest tu méně 



VI 



Ab za to více Fe^. Tento zajímavý vzájemný poměr látkový značí 

 se pak i v celkové nerostné skladbě týchž hornin. Z akcessorických 

 součástek titanit jest omezen pouze na nejkyselejší z popsaných 

 hornin. 



O geologickém výmamu rozšíření hornin v pojednání tomto po- 

 psaných. V okrsku, z něhož byly tuto eruptivní horniny popsány, 



^) Totéž potvrzuje Dr. F. Zirkel: Lehrbuch der Pétrographie. IL Band 880. 

 ■^) Mikroskop. Phys. d- pet. wicht. Min., 3. Aufl. pg. 538. 



