74 III- Břetislav Zahálka: 



nitem. Obsahují-li augitity nefelinické též něco olivínu, mohou značiti 

 přechod buď ku nefelinickým basaltům nebo k limburgitům, takovými 

 jsou horniny z Homole u Řepína, ze Šibenice u Mšena, z Klučkové 

 hory u Bezdědic a z Klučku u Vísky. Přechod od augititů ku pla- 

 gioklasickým basaltům naznačuje augitit z Lípové hory, poněkud též 

 limburgit z Kostelce a augitit z Chlumu. Příbuznost obou čeledí, 

 augititů a limburgitů s plagioklasickými basalty vytknul již Zirkel^), 

 naproti tomu Rosenbusch ^) popírá veškeré příbuzenské vztahy mezi 

 skupinou augititů a vlastních plagioklasických basaltů, pokládaje augi- 

 tity a limburgity za třetihorní analoga pikritů a pikritových porfyritů, 

 plagioklasické basalty pak za čeleď samostatnou, analogickou čeledi 

 diaJbasů a melafyrů, horniny naše však dostatečně podporují náhled 

 Zirkelův. 



Hmiynofyry popsané naznačují svým obsahem hauyuického ne- 

 rostu jakýsi stupeň přechodu od augititů ke kyselým horninám hauy- 

 nický nerost obsahujícím z okolí Vrátenské hory a Housky. Podobné 

 horniny popisuje též Hibsch^) ze Středohoří z okolí Velkého Března, 

 jest však pozoruhodné, že všechny vystupují veskrze v podobě žil, 

 kdežto zde popsané činí mohutnější geologická tělesa. Hibsch roze- 

 znává tři skupiny hauynofyrů (sodalitofyrů) : 1. černé až tmavošedé, 

 celistvé až jemuozrné, 2. tmavošedé jemnozrné se vzácnými lišti- 

 čkami alkalického živce a 3. světle šedé, trachyticky drsné s hoj- 

 nějším živcem alkalickým. — Oba hauynofyry naše souhlasily by nej- 

 lépe s prvou skupinou Hibschovou. — Z hornin Bořickým popsaných 

 stojí nejblíže hauynofyrům našim skupina noseanitů "*), ač vzájemná 

 příbuznost jest daleko menší nežli s hauynofyry Hibschovými. Nosea- 

 nity, jež zaraduje Bořický jako odrůdu nefelinických čedičů, bohatších 

 noseanem, uvádí z následujících lokalit: z Èipu, ze Slánské hory, 

 Milého u Bělošic, Dlouhého u Kozlů a z Miihlbergu u Doupova; 

 tyto pak liší se od hauynofyrů našich svým obsahem olivínu a po- 

 někud menším množstvím hauynického nerostu. Kromě toho dlužno 

 poznamenati, že Bořický v práci své o čedičích uvádí za hlavní sou- 

 částku všech hornin těchto amfibol a o augitu, až na horninu z Ripu, 

 vůbec se nezmiňuje; prohlédnuv však původní výbrusy jeho nalezl 



*) Lehrbuch der Petrograi^hie. III. B., pg. 76—78. 



^) Mikroskop. Phys. d. mass. Gest., pg. 1281, 1282. Elemente der Gesteins- 

 lehre, Stuttgart, 1901, pg. 376. 



^) Geol. Karte des böhm. Mittelgebirges nebst Erläiit. Blatt V. 1903, 

 pg. 62. 



*) Petrograf. studia ceď. horstva, pg. 72. 



