o žlázách Holothyridâ. g 



nukleolus jest starším, tím více blíží se periferii jádra, pak leží tésnè 

 na periferii ; mimo to viděl jsem v několika velmi řídkých případech 

 na jádře v cytoplasme ležeti tělísko nukleolu velmi podobné, jež 

 za vypuzený nukleolus považuji. 



Toto vypuzování nukleolovitých útvarů během energické činnosti 

 jádra a výměny látek mezi ním a cytoplasmou jest zjevem dosti 

 častým a dlužno jej za regulatorní zařízení považovati. V jádrech 

 žláz Holothyridů tvoření se nukleolu jest už následkem předchozích 

 fysiologických funkcí struktur jaderných. Ve všech orgánech a jejich 

 buňkách u Holothyra — vyjma propagocyty — nevytvořuje se nukle- 

 olus za účelem určitých funkcí. Nukleolarní substance s chroniatinem 

 jost neustále stejnoměrně spojena a po jádře rozptýlena ve formě 

 větších nebo menších chromatických zrn. U všech buněk však, jež 

 energicky fungují, objevuje se dočasné tvoření se nukleolu, jež zprvu 

 obsahují trochu chromatinu, ten však později se ztrácí, nukleoly bled- 

 nou a pak mizí v mnohých případech a per analogiam patrně ve všech 

 jsou přímo z jádra vypuzovány. Jsou tudíž tyto nukleoly produktem 

 sekundárním, složeným z nepotřebných již částí plastinu a chroma- 

 tinu, Lze je tedy přímo srovnávati s pseudochromosomy sekundárně 

 z jádra do cytoplasmy vyputovavšími a chromidiemi. Jest zajímavým 

 zjevem, že jsem podobné vztahy mezi jednotlivými komponentami 

 jádra a mezi jádrem a cytoplasmou nalezl u Holothyra u všech téměř 

 orgánů (žlázy příústní, coxalní, malpighické, vajíčka). Považuji to za 

 doklad k názoru, že specifitu druhovou hledati dlužno v samotných 

 elementech, jež skládají buňku a její organula. 



Středem žlázy táhne se centralný a mohutný vývod, jenž vysílá 

 kratičká, široká ramena do každého acinu. Distalní přišpičatělé konce 

 serocytů nasedají přímo na začátek vývodového ramene. Vývod má 

 značné silnou stěnu, jež složena jest takto: Matrix značně silná 

 z husté plasmy s nezřetelnou, vláknitou strukturou ; v ní leží velmi 

 četná, silně konturovaná a temně se tingujíci jádra podlouhlého, 

 oválního tvaru, pak četná, svěMolomná, hnědě zbarvená zrnka pigmen- 

 tová. Tuto okolnost považuji za důkaz, že jest matrix vývodu původu 

 čistě ektodermalního, pouhé pokračování hypodermis. Pak následuje 

 tenká, skoro homogenní mezivrstva, konečaě pak vrstva cuticularní, 

 o něco silnější, než matrix. Jest homogenní, na povrchu jest ztlustlou 

 a nese četné a dosti hluboké rýhy longitudinalné probíhající. Od nich 

 vycházejí kolmo do nitra vrstvy přečetná vlákénka oporná, jež kom- 

 munikují a tvoří opornou sít, jejíž některá vlákénka až .do matrix 

 pronikají. 



