o žlázách Holothyridfi . 1 \ 



sítivo V cuticiilarní vrstvě, tvoříc pak většinou okružní, delší nebo 

 kratší, namnoze anastomosující spiralní vlákna; mezivrstva se ztrácí, 

 za to vystupuje zřetelně tenká, hyalinní intima, podélně rýhovaná 

 a vrásčitá. Tam, kde jest vývod pevnou a rovnou rourkou (v pro- 

 stoře mezi stěnou maxillarní a pochvou- cheliceralní), obě vnitřní 

 vrstvy zmohutněly, staly se solidnějšími, takže lumen se súžilo. 

 Okružní vlákénka čím blíže ku kraji, tím stávají se hustšími, až se. 

 stýkají, takže povstane posléze solidní, consistentní membrána chiti 

 nosní, jež tu a tam ukazuje okružní, světlé, skulinovité proužky — 

 místa to, kde oporná vlákénka spolu nebyla splynula. Krátce před 

 vyústěním pak jest vnitřní, silná stěna vývodu pouhou silnou chiti- 

 novou membránou. 



Maxillarní žláza jest v přímém spojení se žlázou cheliceralní, 

 ježto hlavní její vývod vlévá se do sběracího, centrálního kanálu 

 cheliceralní žlázy; leží v téže výši, jako cheliceralní žláza, za ní dále 

 ku středu těla, těsně pod předním lalokem traktu zažívacího. Skládá 

 se asi z 10 — 12 úplně oddělených, malých žlazek. 



Zlazky ty tvoří jednotlivá malá tělesa různé velikosti a různého, 

 více méně elliptického, kulovitého neb ledvinitého tvaru, jež leží 

 úplně volně v těle. Z každého žlaznatého tělíska vychází jeden neb 

 více rourovitých vývodů. Tyto jednotlivé vývody ubírají se dosti 

 dlouho samostatně paralellně vedle sebe, posléze se spojují, hlavně 

 ty, jež vycházejí z nejdistalnějších, středu těla nejbližších těles, v jeden, 

 silnější vývod společný. Tento silný vývod spolu s několika tenkými, 

 jednotlivými vývody žlaznatýcb těles nejproximalnějších vyúsťuje do 

 sběracího kanálu žlázy cheliceralní. 



Každé těleso představuje syncytium. Plasma na periferii jest 

 velmi hustě alveolarní, skoro zdá se býti homogenní a barví se velmi 

 intensivně všemi barvivy plasraatickými; možno tu mluviti p zřetelné 

 plasmě corticalní. Ve středu však syncytia přechází plasma corti- 

 calní více nebo méně náhle v bledou endoplasmu, jež má strukturu 

 mnohem řidší, více méně reticulosní a barví se mnohem slaběji, než 

 vrstva corticalní. Sekret morfologicky rozlišiti nelze. Jest jistě teku- 

 tým a sluší onu šťávu, jež vyplňuje dutinky mezi stěnami reticulosní 

 struktury u endoplasmy syncytia za sekret považovati. 



V každém syncytiu nalézáme dvojí druh jader. Jedna leží více 

 méně na periferii, jsou poměrně velká a váčkovitá. Druhá leží hustěji 

 neb řidčeji nahloučena blíže středu, jsou plochá, temnější, se svra- 

 skalou blanou. Tato druhá jádra jsou jádry v matrix vývodu a nemají 

 se sekrecí ničeho co činiti. V jádrech žlázových jsou četná zrna 



