1^ X. Karel Thon: 



pedíiliií žlázu a vlákna jeho vnikají na jistou vzdálenost mezi jed- 

 notlivé serocyty, zjednávajíce tak opory serocytům při mohutné jich 



činnosti. 



Vývod je široká, silná roura, podobně stavěná jako u žlázy 

 prvé. Za matrix, jež chová v sobě plochá jádra a hojná zrna pigmen- 

 tová, následuje vrstva okružních vláken oporných, jež čím dále ku 

 distalnínui konci vývodu, tím jsou hustší a posléze v jednotnou chiti- 

 uosní stěnu splývají. Nejvnitrnější vrstva pak jest tenká, hyalinní 

 intima, podélně vráskovaná, jež posléze s vrstvou okružních vláken 

 splyne, s ní jednotnou chitinosní stěnu tvoříc. — Vývod opouští 

 žlázu na ventralní straně a směřuje téměř rovně šikmo dolů k me- 

 diáně těla. Pak obrací se ku předu a ubírá se přímo jako široká, 

 nápadná, skoro rovná roura ku zadnímu, vnitřnímu konci coxy prvé 

 nohy. Tam vyúsťuje jednoduchým, značné širokým otvorem v synar- 

 throdialní membráně těsně pod vývodem žlázy coxalní. (Viz Tab. II. 

 obr. 15). Vývod žlázy pedalní leží ventralněji a blíže mediány tělní- 

 vývod žlázy coxalní více dorsalně a k periferii. 



Z celého vzhledu žlázy pedalní a jejího sekretu, z obrovských 

 quant sekretu a způsobu, jak a kde žláza na venek vyúsťuje, lze 

 se s bezpečností domnívati, že sekret slouží všem jiným funkcím, 

 jen ne jako žláza slinná nebo zažívací. Jest pravdě nejpodobnější, že 

 právě tato žláza způsobuje ony jedovaté účinky a slouží účelům 

 obranným. 



Po stránce uiorfologické jest nejzajímavější 



Žláza coxalní. 



Holothyrus' jest prvým acaridem, kde ponejprv nesporná žláza 

 coxalní mnou byla objevena (47). Pak nalezl ji With u nové skupiny 

 Notostigmatů (58). U Holothyridů jest to krásný, veliký, poměrně 

 jednoduchý orgán, zaujímající tutéž posici jako u arachnidů ostatních, 

 vyúsťující u coxy prvého páru noh a táhnoucí se téměř^ horizon- 

 tálně až ku tělu endosternitu, k jehož lateralním stěnám se přikládá 

 co nejtěsněji. Skládá se ze dvou dlouhých, jednoduchých rour s dosti 

 širokým luminem : z větve hlavni, delší, jež blíže leží mediáně těla 

 a přímo dotýká se lateralní stěny těla endosternitového, a z větve 

 vedlejší, jež jest kratší (ws -f wa), blíže k periferii těla posunuta 

 a slepé ukončena. Obě větve jsou spojeny a přecházejí ve společný, 

 jednoduchý, skoro rovný vývod, jenž se na venek vylévá. Jest tudíž 



