o žlázách Holothyiidû. j'y 



(dk) ve hlavní větvi, tedy v přiléhajících partiích hlavního ramene hori- 

 zontálního {hs) a vertikálního {vs). Za příklad sloužiž obr, 4. Buňky 

 jsou od sebe docela isolovány, fungují každá úplné samostatné. Spojení 

 jejich sprostředkuje pouze síť oporných lišten, které jsou tu velmi 

 siluě vyvinuty (7). Místa ta, v nichž biiříky navzájem jsou spojeny, 

 jsou v poměru k tělu buněčnému velmi nepatrná. Na těchto místech 

 znamenáme jemné hranice buněk Qirh) a mezi nimi vyvinuty jsou 

 lišty značně silné, úplně hranice buněk sledující, takže tvoří pak na 

 řezech vedených touto končinou úhledné sítě (7), Také na sagi- 

 talních řezech praesentují se jako tmavší, dosti markantní body ve 

 hranicích buněk {si). Ostatné, jak řečeno, jsou buňky docela volné 

 a odděleny velikými poměrně intercellularnýnii prostory. Vedeme-li 

 v těchto partiích tangentialný řez, jest zjev tento velmi nápadný 

 a buňky leží úplně volně vedle sebe. (Obr, 6.) Jsou to tedy jedno- 

 buněčné žlazky, kde není basalní membrány a úkol její, t. j. hlavní 

 spojení buněk převzala soustava oporných lišten. Následkem toho 

 rostou buňky při sekreci ne v hrbolky sekreční dovnitř, ale prodlužují 

 se libovolně na venek, do nitra haemocoelu. Tvary buněk jsou velmi 

 různé, ale vždy nápadné a dosti zvláštní a liší se podle fysiologických 

 stadií buňky. Bez dlouhých slov odkazuji na připojená vyobrazení. 

 (4, 9, 12, 14). Skladba jejich jest velmi zajímavá. Nejnápadnějším 

 a velmi úhledným zjevem jest nad obyčej markantní rozlišení silné 

 vrstvy corticalní a endoplasmy. 



Vrstva corticalní jest velmi mohutná a od endoplasmy mar- 

 kantně, hlavně u starých zvířat, oddělena. (Obr. A, 6). Barví se velmi 

 intensivně barvivy plasmatickými, čím dále k periferii buňky, tím jest 

 temnější. Vlastní blána buněčná jest velmi tenká, sotva patrná, ohra- 

 ničení buněk tvořeno jest v prvé řadě hustou a tuhou plasmou 

 vrstvy corticalní. Str?iktura této vrstvy jest velmi droboučká a hustá. 

 Základní hmota zdá se býti docela homogenní a barví se temně; po- 

 chodí to od velmi husté a drobné, koncentrované alveolarní struktury, 

 V této základní hmotě pak pozorujeme jemné a husté, tu slabší, jinde 

 zase velmi zřetelné a markantní podélné žíhání, jež čím blíže k peri- 

 ferii buňky, tím jest hrubší. Jednotlivá delší vlákna vnikají pak zhusta 

 dosti daleko do endoplasmy (9). Vlákna ta považuji za íibrilly 

 sekretové, neb jejich vznikání a zřetelnost velmi se mění dle různých 

 buněk a dle různých jejich stadií, Corticalní vrstva někdy dosti splývá 

 s endoplasmou, četná a jemná vlákna vnikají do endoplasmy (9), 

 jindy zase ohraničení jest velmi ostré a přesné (6). Endoplasma na- 

 proti tomu barví se velmi slabě a tím odlišuje se velmi nápadné od 



Věstník král. ces. spol. nauk. Třída II. 2 



