.^ X. Karel Thon: 



vrstvy corticalní (6). Má jemnou a krásnou alveolarní, neb spíše reti- 

 cu lesní strukturu a v jejím středu leží jádro. 



Eudoplasma sahá až k vnitřnímu kraji buňky, kdež od lumina 

 žlázy ohraničeno jest jemnou blanou buněčnou (4, 9), jež ve středu 

 buňkv se ztrácí a tvoří tak otvůrek ne dosti ohraničený a patrný (4). 

 Produkce sekretu jest celkem nepatrná a těžko lze nějaký morfo- 

 logicky charakterisovaný sekret zjistiti. Buňky nabývají mnohdy bi- 

 zarních tvarů, hlavně v dorsalním onom ohbí hlavního kmenu (4), ale 

 nenalezl jsem v luminu hlavní části žlázy ani ve hlavní, ani ve ve- 

 dlejší větvi nikdy nějakého sekretu. Pouze tu a tam, jmenovitě v dor- 

 salním ohebu nalezneme, že z otvůrku žlazky vystupují do lumina 

 shluky droboučkých a stěží patrných zrníček (4, mezi značkami si), 

 jež považuji za sekret. On tvoří se patrně v přechodních partiích 

 mezi vrstvou corticalní a endoplasmou a shromažďuje se v pro- 

 stůrkách mezi alveolkami endopřasmy. 



Jádro, jak už praveno, leží asi ve středu endoplasmatu a má 

 více méně elliptický neb oválný tvar, delší neb kratší. Jsou-li žlazky 

 krátké a široké, jest i jádro více kulovitého tvaru, jsou-li žlazky 

 směrem podélné svojí osy protaženy, protáhne se i jádro do délky. 

 Má tenkou, ale zřetelnou blánu a obsahuje poměrně nečetná, ale 

 zřetelná zrnka chromatinová. Podobně jako u žláz příústnich, pozoru- 

 jeme i zde dočasné tvoření nukleolů a mohl jsem přímo zjistiti, že 

 nukleolus, když dosáhl určité velikosti a zbledl, jest do cytoplasmy • 

 vylučován, kdež patrně bére za své. (Obr. 8.) Ostatně úplně iden- 

 tický případ zaznamenal u některých gregarin {Stylorhynchus), hlavně 

 v jich deutomeritu Léger. 



U mladých zvířat není rozlišení ve vrstvu corticalní a endo- 

 plasmu v buňkách žlaznatých dosud vytvořeno. Také spojení jejich 

 jest mnohem těsnější a ráz epithelový dosud zachován (textová 

 íigura 4., obr. 3, 5). Ona individualisace buněk dostavuje se později 

 a sekunderně, když vlákénka vazivová a oporné výběžky buněk coelo- 

 mový váček skládajících do prostûrkû mezi jednotlivými buňkami 

 žlázy coxalní vnikají. O tom promluvíme ještě později. U takových 

 mladých zvířat jsou buňky ty skoro homogenní, s plasmou velmi 

 hustou, skoro bez struktury, stejnoměrně a silně se barvící. Pouze 

 ve větších jest už kolem jádra světlejší dvůrek a počíná žíhání. 

 Jádra mají většinou svraštělé kontury a obsahují hojná, drobná zrna 

 nucleinová. 



Konečná část hlavní větve mnohem více podržela epithelový, 

 původní, embryonalný ráz. Hranice mezi vertikálním oddílem, kde 



