22 



X. Karel Thon: 



znenáhla přecházejí. Posléze na distalni části má stěna vývodu ráz do- 

 cela epitlielový, intercelullarní prostory, jakož i rozruznění cytoplasmy 

 zmizelo. Krátce před vyústěním spojují se buňky stěny vývodu s buň- 

 kami hypodermalnými. Vývod pak vyúsťuje otvorem, který vrouben 

 jest značně silným, cbitinovým, přesně konturovaným valem. (Obr. 

 15, chs.) Otvor tento leží v hluboké nálevce, tvořené chitinosní, syn- 

 arthrodialní membránou, která tu tvoří mezi coxami prvého a druhého 

 páru noh hluboký záhyb (obr. 15), takže otvor není na totálních prae- 

 paratech v žíravém draslu leptaných zvířat a na zvířatech nepraepa- 

 rovaných patrným. Kolem chitinosního valu, vroubícího vývodný otvor, 

 pozorujeme nahloučení jader buněk hypodermalných. 



Celá větev vedlejší a větev hlavní, mimo celou konečnou část, 

 opředeny jsou mohutným systémem zvláštní oporné tkáně, jež jednak 

 spojuje coxalní žlázu s periferií těla, jednak tím, že výběžky buněk 

 této tkané vnikají do intercellularních prosturků jmenovaných oddílů 

 žlázy, sjednává pevné opory jednotlivým, žlázu skládajícím buňkám. 

 Jmenovitě vývod žlázy, hlavně na dorsalní straně opředen jest úplně 

 opornou tou tkaní. O jejím složení nabudeme názoru z připojeného 

 vyobrazení (Tab. II. íig. 13) podle celkového praeparátu. 



Jsou to plochá, pentlicovitá vlákna zoačné však tlouštky, různé 

 široká, jež se blízko spojení s buňkami žlázy rozvětvují, obyčejně 

 dichotomicky ve vlákénka tenčí, jež pak — hlavně u starých zvířat — 

 spojena jsou plochými, bledými blankami. Tyto blanky jsou tenké, 

 skoro homogenní, nebarví se v barvivech, vzhledu chitinosního. 

 V úplném rozsahu vyvinuty jsou teprve u zvířat starých a dorostlých. 

 Tvoří po každé straně těla membranosní, ovšem na mnoha místech 

 provrtanou stěnu, jež vycházejíc od hlavní větve žlázy a vývodu, 

 upíná se na přední, membranosní apodemy endosternitu, takže po- 

 vstává tak po každé straně těla oporné septum, paralellně s mediánou 

 uložené. Tu a tam nalézáme v blankách těch veliká, plochá a bledá, 

 sotva patrná jádra téměř bez chromatinu, jako poslední zbytky buněk 

 tkáň tu vytvořivších. 



Ona pentlicová vlákna mají velmi různou délku podle distancí, 

 jež probíhají, a tlouštku. Tam, kde spojují nejdorsalnější ohyb hlavní 

 větve s lateralním apodematem endosternitu, jsou krátká a široká, 

 na periferních částech hlavní i vedlejší větve blízko vývodu a na vý- 

 vodu dosahují velmi značné délky. Barví se poměrně slabě barvivy. 

 Pochybuji, že by byla kontraktil ní, jsou to vlákna oporná, jež snad 

 pouze směrem nejdelší své osy mírně se mohou protáhnouti nebo 

 skrčiti. Spojení jejich se žlázou děje se trojím způsobem. Bud" vlákna: 



Ü 



